П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/903/21	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 23.02.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в п.п.3, 6, 7, 11, 26 ч.1 ст. 294 КАС України, справа розглянута за правилами п.1 ч.1 ст. 312 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року про повернення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання ГУПФ України в Одеській області відповідно п.1 ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підготувати документи та здійснити виплати відповідно до доданого розрахунку, з урахуванням абз.4 п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, щодо перегляду розміру пенсії з дати призначення, та п.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо нарахування компенсації втрати частини доходів.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги:
-          в ухвалі про залишення без руху позивачу вказується на необхідність привести у відповідність прохальну частину позову, але чинна редакція КАС України не містить терміну "Прохальна частина", а відповідно і не містить вимог до правил її оформлення, таким чином вимога ухвали, зазначити передбачену пп.9 п.5 ст. 160 КАС України інформацію саме в "Прохальній частині", а не в будь-яких інших місцях, де це доречніше за змістом позовної заяви, як це зроблено – суперечить закону;
-          постановивши ухвалу про залишення позову без руху, судом першої інстанції було, вже, презумовано недобросовісність позивача, що свідчить про упереджене ставлення, а отже суперечить завданням адміністративного судочинства;
-          відокремлення бездіяльності, від рішень, дій (з оригінального речення першоджерела), порушує закони логіки, оскільки бездіяльність, на відміну від різноманіття дій (рішень), може полягати лише в бездіяльності, яка вже визнана протиправною рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/7299/20 від 31 серпня 2020 року.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року позовна заява залишена без руху та запропоновано позивачу в установлений законом строк усунути недоліки поданого позову.
В обґрунтування вищезазначеної ухвали суд першої інстанції зазначив, що в порушення вимог п.8 ч.5 ст. 160 КАС України позивачем не надано інформацію, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додані до заяви.
Також, в прохальній частині позову позивач просить визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати ГУПФ України в Одеській області відповідно до п.1 ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підготувати документи та здійснити пенсійні виплати відповідно до доданого розрахунку, з урахуванням абз.4 п.1.7 Порядку №22-1 щодо перегляду розміру пенсії з дати призначення, та п.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щодо нарахування компенсації втрати частини доходів.
Суд першої інстанції зауважив, що з прохальної частини не вбачається яку саме бездіяльність, що порушує права, свободи, інтереси позивач просить визнати протиправною.
Отже, позивачу необхідно привести у відповідність прохальну частину позову з урахуванням наведеного в даній ухвалі суду.
Також, суд першої інстанції звернув увагу позивача на те, що прохальна частина позову має бути сформульована максимально чітко і зрозуміло та не має містити двозначних прохань, зокрема позивачеві вказано на необхідність уточнення прохальної частини, в якій позивач посилається на п.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо нарахування компенсації втрати частини доходів, адже суду незрозуміло чи є дане посилання окремою вимогою, чи стосується зобов`язання ГУПФ України в Одеській області підготувати документи та здійснити пенсійні виплати. 
Суд першої інстанції звернув увагу позивача на необхідність чітко та зрозуміло оформити позовні вимоги за даним позовом.
Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи, позивачем 04 лютого 2021 року отримано ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
22 лютого 2021 року позивачем подано заяву про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи, в якій позивач не заперечує щодо отримання 04 лютого 2021 року ухвали про залишення позовної заяви без руху засобами поштового зв`язку. При цьому, позивач також зазначив, що 02 лютого 2021 року він дізнався про наявність вказаної ухвали суду в підсистемі "Електронний суд".
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що 04 лютого 2021 року позивачем отримано ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В свою чергу, станом на 23 лютого 2021 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 26 січня 2021 року у наданий судом строк позивачем не усунуто.
Таким, чином суд першої інстанції дійшов висновку, що заяву з додатками належить повернути заявнику, оскільки заявник не усунув недоліки, які стали підставою залишення заяви без руху.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Колегія суддів констатує, що підставою для постановлення судом першої інстанції ухвали від 23 лютого 2021 року про повернення позову ОСОБА_1 стала ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року про залишення заяви без руху та запропонування позивачу усунути недоліки поданого позову.
Статтею 294 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.
Вказаний перелік не включає в себе подання апеляційної скарги на ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху.
Відповідно, для правильного вирішення даної справи апеляційному суду необхідно надати правовий аналіз ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року.
В ухвалі від 26 січня 2021 року суд першої інстанції вказував, що з прохальної частини не вбачається яку саме бездіяльність, що порушує права, свободи, інтереси позивач просить визнати протиправною та вимагається привести у відповідність прохальну частину позову з урахуванням наведеного в даній ухвалі суду. Суд першої інстанції звернув увагу позивача на необхідність чітко та зрозуміло оформити позовні вимоги за даним позовом.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, які викладені в ухвалі від 26 січня 2021 року. 
Так, колегія суддів, ретельно вивчивши текст позовної заяви ОСОБА_1 , приходить до висновку, що зі змісту позовних вимог та викладених обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, вбачається яку бездіяльність позивач просить визнати протиправною.
Також, надмірними, на думку колегії суддів, є вимоги ухвали від 26 січня 2021 року, про надано інформації, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додані до заяви.
Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 , в цілому, відповідає вимогам ст. 160 КАС України, відповідно, у суду першої інстанції не було підстав для застосування правил ч.ч.1, 2 ст. 169 КАС України та винесення ухвали від 26 січня 2021 року про залишення заяви ОСОБА_1 без руху та запропонування позивачу усунути недоліки поданого позову.
Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21 лютого 1975 року, ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Так, у справі "Bellet v. France", ЄСПР зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
З аналізу вищевикладеного встановлено, що позивач фактично був позбавлений гарантованого Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до правосуддя, що полягає у безперешкодному отриманні судового захисту.
На думку судової колегії, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву з зазначених підстав, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими заходами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права скаржника на судовий захист. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року, якою адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу підлягає скасуванню.
Підсумовуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції, при вирішені спірного питання, порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим судове рішення, відповідно до п.4 ч.1 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ч.3 ст. 312, ч.4 ст. 320, ст.ст. 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, ст. 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року скасувати.
Справу 420/903/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.