ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/95/21                                                  Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2021 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів:          Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021року
у справі №580/95/21 (розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін)
за позовом  ОСОБА_1 
до відповідача Військової частини НОМЕР_1 
про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:
У січні 2021 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення з позивачем остаточного розрахунку у день виключення зі списків особового складу військової частини;
- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №241 від 02.11.2020 року позивач був виключений зі списків військової частини з 01.11.2020. Відповідач у період з 01.01.2016 по 01.03.2018 не здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення. Позивач 06.11.2020 звернувся до відповідача із заявою про виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008, проте відповідач письмової відповіді не надав. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021року адміністративний позов ОСОБА_1  - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) відповідно до законодавства індексацію грошового забезпечення за період 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що індексація виплачується за умов, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. Окрім того, позивач зазначає, що індексація грошового забезпечення має бути виплачена з урахування посадового окладу 01.01.2008, що підтверджується листами Мінсоцполітики та рішенням Міністерства оборони України, а також судовою практикою судів першої та апеляційної інстанції.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подано.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та згідно витягу з наказу військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №241 від 02.11.2020 був виключений з 01.11.2020 року зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.
Відповідач в період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 рік не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення. Зазначені обставини не спростовуються відповідачем.
Так, 06.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 рік.
Як зазначив суд першої інстанції та не заперечує відповідач, що останнім письмової відповіді на звернення позивача не надано.
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив індексацію грошового забезпечення, позивач звернувся до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (надалі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159).
В частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходить з того, що визначення порядку проведення індексації відноситься до компетенції Кабінету Міністрів України, постанова №№1013 від 09.12.2015 року є чинною, тому підлягає обов`язковому застосуванню. З огляду на вказане базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення є січень 2016 року.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції в частині оскарження, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі - Закон).
Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Приписи ч. 6 ст. 2 Закону визначають, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За правилами ч. 1 ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 року - 103 відсотка).
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Згідно ч. 2 ст. 6 Закону порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (надалі - Порядок №1078).
Приписи п. 1-1 Порядку №1078 визначають, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 року - 103 відсотка).
Згідно абз. 5 п. 2 Порядку №1078 визначають, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.
При цьому підпунктом 2 пункту 6 Порядку №1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню - підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Зі змісту наведеного вбачається правильним висновок суду першої інстанції про те, що пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.
Згідно з п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Оскільки грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону, а індексація є складовою частиною заробітної плати (грошового забезпечення), тому суд наголошує, що сам факт звільнення позивача з військової служби зобов`язував відповідача провести з позивачем повний розрахунок, у тому числі в частині виплати індексації його грошового забезпечення.
Отже звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на правову позицію висловлена у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року по справі №825/694/17 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає застосуванню.
З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не є підставою для відмови у виплаті індексації грошового забезпечення відсутність механізму для її нарахування за попередні періоди.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, висновки суду першої інстанції, що відповідачем протиправно було не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення позивача, тому вимоги позивача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про нарахування та виплати індексації грошового забезпечення із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січня 2008 року є необґрунтованими та не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п. 5 Порядку №1078 (у редакції, яка діяла станом на 01.01.2016) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
На час виникнення спірних відносин діяла постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності з 01.01.2008 року, і якою були встановлені в тому числі схеми посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
У подальшому посадові оклади військовослужбовців були встановлені постановою Кабінету Міністрів України  від 30.08.2017 №704, яка вступила в силу з 01.03.2018.
Отже за загальним правилом місяцями, в якому відбулось підвищення посадових окладів та у яких значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, є січень 2008 року та березень 2018 року.
Проте, Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 від 09.12.2015 року “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів”, пунктом 3 якої передбачено керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Вказаним пунктом також визначено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Проте, Закон №1282 не передбачає механізм нарахування індексації грошових доходів населення. 
Як зазначено вище, згідно статті 6 Закону №1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, визначення порядку проведення індексації відноситься до компетенції Кабінету Міністрів України, постанова №№1013 від 09.12.2015 року є чинною, тому підлягає обов`язковому застосуванню.
Таким чином, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення є січень 2016 року, а не 01.01.2008 року.
Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на лист Мінсоцполітики та рішенням Міністерства оборони України, колегією суддів не береться до уваги, оскільки дані рішення не є нормативно правовими актами в розумінні КАС України.
Посилання позивача інші рішення суду першої та апеляційної інстанції є необґрунтованими, оскільки згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Головуючий суддя                                                                                Г.В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                              В.В. Файдюк