ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
08 вересня 2021 року                                                                        м. Чернівці
справа № 713/2333/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Височанської Н.К.
секретар: Тодоряк Г.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Чернівцігаз» в особі структурного підрозділу начальник Вижницького відділення АТ «Чернівцігаз» Рогатинович О.І., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання незаконним відключення від мережі та зобов`язання поновити газопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 квітня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Кириляк А.Ю.),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ПАТ «Чернівцігаз» в особі структурного підрозділу начальник Вижницького відділення АТ «Чернівцігаз» Рогатинович О.І., третя особа, яка  не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання незаконним відключення від мережі  та зобов`язання поновити газопостачання.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 .
18 червня 2020 року  працівники Вижницького відділення Чернівці облгаз приїхали відключити будинок, де проживала покійна мама, а саме по АДРЕСА_1 , від газопостачання.
Представники газової контори пояснили, що ОСОБА_2 написала заяву, як власник спадкового майна, де проживала покійна мати, з вимогою відключити будинок від газопостачання, однак ОСОБА_2 станом на 09.06.2020 року не була та не є власником будинку по АДРЕСА_1 , в якому проживала покійна матір та на день її смерті проживав і він.
ОСОБА_2 свідоцтво про спадщину не отримала, та сама цьому перешкоджає, що свідчить про самоправство.
___________________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/739/21                                                                                                                                                  
      Посилається на те, що в той же день, звернувся до ПАТ « Чернівцігаз »  де йому повідомили, що станом на 18.06.2020 року за будинком АДРЕСА_1 заборгованості за споживання газу та за газопостачання немає, а є навіть переплата, тому вважав, що починаючи з 18 червня 2020 року вказаний будинок відключений від газопостачання без законних на те підстав.
26.06.2020 року  він звернувся до відповідача із заявою про поновлення газопостачання у вказаному житловому будинку, однак станом на 13 липня 2020 року йому не відомо про результати розгляду його заяви та газопостачання до будинку АДРЕСА_1 не поновлено. Такі дії відповідача в особі Вижницького відділення АТ «Чернівцігаз» є протиправними та такими, що порушують права споживача.
З метою досудового врегулювання спору  звернувся до відповідача з проханням відновити газопостачання до будинку, однак отримав відмову.
Після смерті ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 не є спадкоємцем, а ні за законом, а ні за заповітом, тому за вказаних обставин остання здійснила самоправство.
Іншою підставою для визнання дій відповідача по припиненню газопостачання спірного будинку незаконними є те, що в цей час, тобто на час відключення від газопостачання  і до сьогоднішнього дня, діє арешт на будинок АДРЕСА_1 .
Просив визнати дії ПАТ « Чернівцігаз » в особі Вижницького відділення по відключенню 18.06.2020 року споживача послуг з газопостачання будівлі від мережі за адресою: АДРЕСА_1   незаконними. Зобов`язати ПАТ « Чернівцігаз » в особі Вижницького відділення відновити становище, яке існувало до порушення прав (поновити газопостачання) до житлового будинку по АДРЕСА_1 .
     Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції неправомірним, таким що порушує норми матеріального та процесуального права, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а висновки суду не відповідають їх фактичним обставинам, що є підставою для їх скасування.
    Просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 квітня 2021 року скасувати, заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції безпідставно відхилено як неналежний доказ - довідку Берегометської селищної ради за №3135 від 21 жовтня 2020 року, про те, що на день смерті ОСОБА_3 проживала із сином ОСОБА_1 , та спростовується оригіналом цієї довідки, в якій наявний підпис голови селищної ради та гербової печатки. Крім того, суд першої інстанції помилково прийняв до уваги довідку від 24.11.2020 року та не надав оцінку, як належному та допустимому доказу довідці Берегометської селищної ради №1549 від 10.06.2020 року, тобто на другий день після смерті його матері, і навпаки визнав належним доказом довідку, яка надана ОСОБА_2 відповідачу, а відповідач - суду, вже після того, як нею була подана заява про відключення.
Зазначає, що спірний будинок відключено від газопостачання 18 червня 2020 року і вже рік питання серед спадкоємців не вирішено, а будинок за зиму набрав вологості і руйнується. Він та його дружина сплачували за газ, за транспортування, так як самі користувались будинком і подальше прийняття спадщини не суперечило б інтересам ні позивача, ні третьої особи ОСОБА_2 , але за її заявою накладено арешт на спірний будинок 20.11.2017 року, що також унеможливлює прийняття спадщини та отримання відповідного свідоцтва.
Судом першої інстанції неправильно зроблено висновок щодо його тимчасового проживання перед смертю матері та в день її смерті, адже він фактично прийняв спадщину після її смерті. Суд в оспорюваному рішенні послався на ст.81 ЦПК України, але при цьому не застосовано вимоги ст. 83 ЦПК України, які також призвели до незаконного та необґрунтованого рішення.
Посилається на те, що судом першої інстанції допущено при прийнятті оскаржуваного рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що призвело до постановлення помилкового рішення. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» Писанчин О.В. просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує на те, що відповідно до персоніфікованих даних оператора ГРМ за адресою по АДРЕСА_1 споживачем природнього газу обліковується ОСОБА_3 , особовий рахунок НОМЕР_1 , кількість зареєстрованих осіб - 1 особа. Відповідно мали місце договірні відносини щодо надання послуг з розподілу природного газу між ОСОБА_3 та відповідачем.
Зазначає, що в липні 2020 року до Вижницького відділення АТ «Чернівцігаз» надійшла заява ОСОБА_2 про припинення газопостачання за вказаною адресою у зв`язку із смертю її свекрухи ОСОБА_3 .. Враховуючи те, що єдиний споживач природнього газу ОСОБА_3 померла, тому договірні відносини між сторонами припинені відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, а дії відповідача щодо відключення житлового будинку є правомірними. Посилання апелянта на наявність довідок на підтвердження обставин його проживання на момент смерті матері та прийняття ним спадщини не є визначальною обставиною у вирішенні зазначеного спору, оскільки має місце припинення дії договору у зв`язку із смертю сторони.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, ухвали суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам відповідає в повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту порушення його прав як споживача послуг по газопостачанню в АДРЕСА_1 , так як при зверненні до відповідача про відновлення газопостачання до будинку ним не надано належних доказів, які б підтвердили, що він являється спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , а також те, що він є споживачем природнього газу у вказаному будинку. 
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що відповідають обставинам справи, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України  кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. 
У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. 
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. 
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1   померла ОСОБА_3 , яка проживала за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії  НОМЕР_2 .
Вона була споживачем природного газу, особовий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується копією  абонентської  книжки з розрахунку за газ та копіями квитанцій про оплату за споживання природнього газу ОСОБА_3 .. 
16.06.2021 року ОСОБА_2 звернулася до начальника Вижницького відділення  АТ «Чернівцігаз»  з заявою про тимчасове припинення газопостачання  в будинку  АДРЕСА_1 в зв`язку з смертю  власника особового рахунку  № НОМЕР_3 до визнання спадкоємців  до 6 -ти місячного терміну надавши довідку  Вижницької державної контори від 28 жовтня 2013 року, що спадкоємцями за законом після смерті є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які своєчасно прийняли спадщину. А також довідку  Вижницької державної нотаріальної контори , що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які своєчасно прийняли спадщину.
ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була співласником житлового будинку АДРЕСА_1 , була споживачем послуг природного газу, користувалась природним газом на законних підставах.  Заборгованість по сплаті за споживання природнього газу відсутня.
У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2020 року в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 ,  АТ «Чернівцігаз» відключено від газопостачання за заявою ОСОБА_2 ..
26 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Вижницької дільниці АТ «Чернівцігаз» із заявою про відновлення газопостачання  до будинку, АДРЕСА_1 . 
Як вбачається з відповіді  начальника Вижницького відділення АТ «Чернівцігаз» Рогатинович О.І. газопостачання  буде відновлено тільки із оператором ГРМ та одним із спадкоємців даного житла.
16.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся з повторною заявою  до керівника Вижницької дільниці АТ «Чернівцігаз» про відновлення газопостачання  до будинку, АДРЕСА_1 , мотивуючи тим , що після смерті ОСОБА_3 заявниця ОСОБА_2 не є спадкоємцем, а ні за законом, а ні за заповітом. Вказував, що на час відключення від газопостачання  і до сьогоднішнього дня діє арешт на вказаний будинок.
Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі після смерті  ОСОБА_3 заведена 20.11.2020 року спадкова справа за №159/2020.
Згідно відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно  житловий будинок за АДРЕСА_1 перебуває у приватній спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ..
13 грудня 2012 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області визнано за ОСОБА_3 право власності на 1\2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
На підставі вказаного рішення, ОСОБА_3 28.12.2012 року було здійснено реєстрацію права власності на 1\2 частину житлового будинку у Вижницькому РБТІ, яким і видано витяг про державну реєстрацію прав.
30 січня 2013 року рішенням Апеляційного суду Чернівецької області рішення Вижницького районного суду від 13.12.2012 року скасовано, а ОСОБА_3 у визнанні права власності - відмовлено. 
Як вбачається із довідки Вижницької державної нотаріальної контори від 28 жовтня 2013 №1213/02-14 та від 23 серпня 2017 року за №670/02-14, з яких вбачається що спадкоємцями за законом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в свою чергу є спадкоємцем ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та  який був власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які своєчасно прийняли спадщину (а.с.44).
З наявних в матеріалах справи копій рішень судів вбачається, що з приводу права власності на вказаний житловий будинок тривають судові спори, тому визначити коло спадкоємців та їх частки у спадковому майні , тобто встановити судом власників спадкового майна, які б мали право розпоряджатися таким майном, в тому числі заключати договори про газопостачання, неможливо.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із висновком суду про відхилення як неналежного доказу довідки Берегометської селищної ради за №3135 від 21.10.2020 року, в якій зазначено, що на день смерті ОСОБА_3 проживала разом із сином ОСОБА_1 , тобто про прийняття судом одних доказів і відхилення інших доказів, що свідчить про неповноту встановлення обставин справи, які мають значення для справи.
На спростування вказаних доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що не залежно від наявності довідок на підтвердження обставин його проживання на момент смерті матері ОСОБА_3 та прийняття ним спадщини, судом не може братися до уваги та бути покладена в основу судового рішення, тобто бути визначальною обставиною у вирішенні спірних правовідносин, оскільки в даному випадку має місце спір про припинення договору газопостачання до спадкового будинку у зв`язку із смертю його власника і відповідно споживача природного газу.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що 27 липня 2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 N 2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, а також Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодексу ГРС), затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року за № 2494, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 за № 1379/27824.
Крім того, на виконання вимог статті 12 Закону № 329-VIII НКРЕКП було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (постанова Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831) і Типовий договір розподілу природного газу (постанова НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829) (дата набрання чинності вищевказаних постанов НКРЕКП 01 грудня 2015 року)
Таким чином, відповідно до вимог наведеного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, споживач повинен укласти договір про розподіл природного газу з відповідним оператором газорозподільної системи та договір про постачання природного газу з постачальником, який зобов`язується поставити споживачеві природний газ.
Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.
У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.
За нормами ст. 37 Закон № 329-VIII оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закон № 329-VIII з метою виконання функцій, передбачених ч. 1 ст. 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний, зокрема, вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи, вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газорозподільної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.
Главою 7 розділу VI Кодексу ГРС зазначено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/ припинення природного газу, у таких випадках; 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необгрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством. 
З наведеного вище слідує, що у разі зміни власника укладається новий договір постачання та розподілу природного газу з новим власником, за умови надання правовстановлюючих документів на об`єкт газифікації та документів, що підтверджують право власності (користування) майном.
Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Частиною 1 ст. 608 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Отже, враховуючи те, що єдиним споживачем природного газу ОСОБА_3 , померла, відтак договірні відносини між сторонами припинено відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, тому дії відповідача щодо відключення житлового будинку є правомірними.
Як вбачається із матеріалів справи звертаючись до відповідача із заявами про відновлення газопостачання до житлового будинку по АДРЕСА_1 , від 26.06.2020 року та 31.07.2020 року ОСОБА_1 не надав належних доказів прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , тому будь-яких правових підстав для поновлення газопостачання до спірного будинку у відповідача не було, що свідчить про відсутність їхніх неправомірних дій. 
Таким чином, у разі набуття права власності після смерті ОСОБА_3 на спірний житловий будинок, позивач вправі звернутися до відповідача із відповідною заявою про укладення договору розподілу природного газу.
    Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із обставинами встановленими судом першої інстанції та необхідністю переоцінки доказів у справі. Судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.
Обгрунтування апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Повний текст постанови складений 08 вересня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк