КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №753/5357/2020                                                                                Головуючий у І інстанції - Чорненька О.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/10935/2021                                       Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
10 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1   на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 05 травня 2021 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, 
 
встановив:
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що аліменти, які стягуються з нього на даний момент є непосильними, так як змінився його майновий стан, зокрема значно зменшився дохід, оскільки на даний час він отримує заробітну плату в середньому 4000-5000 грн у місяць. 
Його заробітна плата є стабільною, та її розмір дозволяє зменшити розмір аліментів на утримання дитини з визначеної твердої суми на одну чверть від його заробітку. 
Частка у розмірі однієї чверті його заробітку становитиме приблизно 1250 грн, що складає не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Тобто, буде не меншим мінімального, гарантованого законодавством, розміру аліментів та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При стягненні з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі, визначеному рішенням суду, а саме: 7000 гривень та додаткових витрат у розмірі 2532 гривні, він фактично сам утримує дитину, а це суперечить принципу рівних обов`язків матері та батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Крім того, позивач зазначає, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько, який є інвалідом третьої групи та отримує мінімальну пенсію по інвалідності. 
За своїм станом здоров`я батько потребує постійного підтримуючого лікування.
Разом з тим позивач наголошує, що відповідно до положень СК України, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Він має стабільну заробітну плату, хоча на даний час його матеріальне становище значно погіршилося.
Зважаючи на викладене, вважає, що є підстави для застосування положень ч. 1 ст. 192 СК України і зменшення розміру аліментів на утримання сина та рішенням суду має бути зменшено розмір аліментів, які з нього стягуються у твердій грошовій сумі до однієї чверті від його заробітної плати.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 05 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що в основу оскаржуваного рішення суд першої інстанції поклав висновок про покращення матеріального становища позивача у порівнянні з матеріальним становищем під час прийняття судового рішення про стягнення аліментів на утримання сина від 23 вересня 2019 року.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що присудження такого розміру аліментів є неспівмірним з рівнем доходів позивача.
Судом першої інстанції не були враховані трудові гарантії позивача на обмеження максимальної суми відрахування із заробітної плати та були порушені норми матеріального права.
Відповідно до довідки, виданої Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією №34-б від 26 травня 2021 року, позивач працює на посаді провідного інспектора з 02 червня 2020 року, тобто має постійне місце роботи із стабільним офіційним нарахуванням заробітної плати.
Судом першої інстанції проігноровано той факт, що сума аліментів та додаткових витрат перевищують офіційний заробіток позивача.
Окрім того, судом не взято до уваги, що позивач винаймає житло, йому потрібно харчуватися, що позивач надає допомогу своєму батьку-інваліду, та що у нього є щоденні особисті потреби.
Звертає увагу на те, що жодним чином не доведений висновок суду першої інстанції про наявність додаткового доходу позивача від суддівства футбольних матчів.
На доказ того, що він не отримує з 2021 року додатковий дохід від суддівства футбольних матчів, надав довідку з Української Асоціації футболу №955 від 09 червня 2021 року.
Таким чином, судом першої інстанції не було у сукупності оцінено доходи сторін, не співставлень визначений розмір аліментів із прожитковим мінімумом, встановленим державою для дитини відповідного віку, а також не враховано у повній мірі його матеріальний стан, а тому визначений розмір аліментів та додаткових витрат на дитину Рокитнянським районним судом Київської області, які підлягають стягненню на користь відповідача, є значною та призводитиме до фактичного збагачення відповідача. 
Просив, скасувати рішення Рокитнянського районного суду К;київської області від 05 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів, стягнутий з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн. щомісячно з індексацією, починаючи з 13 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття на ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду. Відмовити у стягненні додаткових витрат на сина в розмірі 2532 грн періодично щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що 16 серпня 2011 року між нею та позивачем було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №995.
Від шлюбу колишнє подружжя має спільну дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спільне життя між позивачем та відповідачкою не склалося, в результаті чого рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2014 року шлюб між ними було розірвано.
Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з відповідачкою.
На сьогоднішній день малолітній син ОСОБА_3 повністю перебуває на утриманні своєї матері, проживає разом з нею в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та відвідує гімназію №323 Дарницького району м. Києва.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн щомісячно з індексацією, починаючи з 13 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2532 грн. періодично щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
На виконання даного рішення 23 вересня 2019 року Рокитнянським районним судом Київської області було видано виконавчі листи. 
На підставі виконавчого листа та заяви відповідачки про примусове виконання рішення від 29 січня 2020 року, Головним державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавчі провадження за №61393981 та №61394083, які на сьогоднішній день перебувають на виконанні у виконавчій службі.
Як зазначила відповідачка, вона намагається, щоб їх спільна дитина виросла фізично та духовно обдарованою, а тому з метою зміцнення здоров`я та фізичного, розумового розвитку, дитина відвідує секцію з тайського боксу, з плавання в басейні, займається з репетитором з англійської мови, з математики. 
Також, є витрати на дозвілля в школі - екскурсії, майстер класи.
Так, щомісячні витрати на утримання дитини складаються з: 800 грн. на місяць - заняття з тайського боксу; 164 грн. на місяць - плата до фонду навчального закладу; 700 грн. на місяць - заняття в басейні; 2300 грн. на місяць - послуги тренера в басейні; 1000 грн. на місяць - заняття з англійської мови; 500 грн. на місяць - витрати на дозвілля в школі; 2000 грн. на місяць - заняття з репетитором з математики. 
І це не враховуючи витрат на лікування, харчування, оздоровлення та відпочинок, придбання повсякденного одягу, спеціального ортопедичного взуття і т.д. 
Дитина навчається, що потребує додаткових витрат на підручники, заняття. 
Крім того, спільна дитина часто хворіє, що підтверджується відповідними медичними довідками, та постійно перебуває під наглядом лікарів. 
Згідно наданого консультативного висновку лікаря-ортопеда дитина має вроджену деформацію розвитку грудної клітки та вальгусну деформацію стопи, а тому потребує особливого догляду, харчування, комплексного і тривалого лікування. 
За рекомендацією лікаря-ортопеда для лікування вальгусного викривлення стоп та вродженої вади грудної клітки дитина повинна постійно відвідувати басейн та займатися плаванням, а відповідачка змушена постійно купувати спеціальне ортопедичне взуття.
На сьогоднішній день позивач абсолютно не приймає ніякої участі у вихованні та розвитку спільної дитини, а мінімальні мінливі кошти, які сплачуються ним в рахунок аліментів не покривають витрати на утримання дитини та не компенсують додаткові витрати на оздоровлення та розвиток дитини.
При цьому звертає увагу на те, що позивач є працездатним, офіційно працює, отримує крім того додатковий офіційний дохід як футбольний арбітр: з 2005-2009 р. - арбітр регіональних змагань; з 2010-2012 р. - арбітр ДЮФЛ та ААФУ; з 2012-2017 р. - арбітр Другої ліги; з 2017-го р. - арбітр Першої ліги.
Судом першої інстанції вірно було встановлено, що на час розгляду позову про стягнення аліментів позивач був безробітним та отримував доходи від тимчасових заробітків.
На даний час позивач офіційно працевлаштований та має стабільний дохід у виді заробітної плати, а отже на думку відповідачки, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про покращення матеріального становища позивача у порівнянні з його матеріальним становищем під час прийняття судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина.
Зазначає також, що батько позивача є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується посвідченням, виданим 05 січня 2007 року Пенсійним фондом України.
Позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що саме він утримує свого батька інваліда, або що його батько потребує додаткового стороннього утримання чи догляду. Також позивачем не зазначено які саме витрати на утримання батька здійснював він особисто.
На противагу цьому, зазначила, що на її повному утриманні перебуває ще й друга дитина від попереднього шлюбу - неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також проживає разом з відповідачкою. 
Так, довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам №16753135/14 від 13 грудня 2018 року, виданою Подільським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві підтверджується, що заборгованість зі сплати аліментів на 01 липня 2018 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 становить 171403,78 грн.
Окрім цього, відповідачка на даний час винаймає житло для проживання в ньому своєї сім`ї, оскільки не має у власності нерухомого майна, що також є істотною обставиною. 
Просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 05 травня 2021 року без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 серпня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується відповідним актовим записом №995 від 16 серпня 2011 року.
Позивач ОСОБА_1 і відповідачка ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області.
Спільне сімейне життя у подружжя не склалось, а тому рішенням Білоцерківського міскрайонного суду Київської області від 08 січня 2014 року шлюб між ними було розірвано.
Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з мамою - ОСОБА_2 .
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн. щомісячно з індексацією, починаючи з 13 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягуються додаткові витрати на його утримання в розмірі 2532 грн, періодично щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
З довідки, виданої Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією №16-б від 16 лютого 2021 року, вбачається, що з 02 червня 2020 року ОСОБА_1 працює на посаді провідного інспектора та його заробіток з червня 2020 по січень 2021 включно складає: нарахованої заробітної плати - 116122,89 гривень та виплаченої заробітної плати - 87253,70 гривень.
З копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 05 січня 2007 року Пенсійним фондом України в Яготинському районі Київської області вбачається, що батько позивача ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію по інвалідності.
Крім цього встановлено, що у провадженні Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають виконавчі провадження по виконанню двох виконавчих листів №375/985/19 виданих 23 вересня 2019 року Рокитнянським районним судом Київської області відповідно до рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року, про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 .
Станом на листопад 2020 року, відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 72125,71 гривень та 33732,77 гривні боргу по сплаті додаткових витрат на дитину.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальне становище позивача покращилося у порівняні з його матеріальним становищем під час прийняття судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина.
Такі висновки суд першої інстанції зробив на підставі встановленого факту придбання позивачем автомобіля, вартість якого значно перевищує його офіційний річний дохід за основним місцем роботи.
Разом з тим, судом першої інстанції не було взято до уваги наявність у позивача на утриманні батька-інваліда, оскільки позивачем не надано документів, які б підтверджували потребу батька в додатковому утриманні чи догляді, а також позивачем не доведено суми витрат, понесених ним на утримання батька.
Також судом першої інстанції було враховано, що при розгляді Рокитнянським районним судом Київської області позову про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_1 був присутнім, подавав відзив на позов та визнав уточнені позовні вимоги. Винесене судом рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_1 не оскаржував.
Крім цього, у листопаді 2019 року ОСОБА_1 було сплачено аліменти у розмірі 7000 гривень, у лютому 2020 року - у розмірі 2010,05 гривень, у червні 2020 року - 5260,45 гривень, у липні 2020 року - 9000 гривень, що спростовує його твердження про те, що про наявність рішення Рокитнянського районного суду Київської області про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі та додаткових витрат на дитину він дізнався після звернення стягнення на його заробітну плату.
 Колегія суддів погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджується з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
 Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналогічне положення норм законодавства передбачено частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
У відповідності до положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною 3 статті 182 СК України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічну позицію викладено в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Колегія суддів також виходить з того, що відповідно до положень статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.
Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.
Суди при вирішенні спорів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна).
Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині.
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення свого матеріального становища у порівняні з його матеріальним становищем під час прийняття судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина.
Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими та такими що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 05 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба