ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 липня 2021 року           справа №200/10782/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року (повне судове рішення складено 30 березня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/10782/20-а (суддя в І інстанції Бєломєстнов О.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач-1), Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (далі –Управління, відповідач-2) у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:  
- визнати протиправними бездіяльність та дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо неперерахування та не проведення ОСОБА_1 виплати пенсії інваліда війни та учасника підземних випробувань ядерної зброї на Семипалатинському полігоні під час проходження дійсної строкової служби у період з червня 1973 року по грудень 1973 року (прирівняного до учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС), обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII), Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року, починаючи з 01 жовтня 2017 року, щомісячно з 01 жовтня – у розмірі 16 000 грн. (3200х5); у 2018 році щомісячно з 01 січня – у розмірі 18615 грн. (3723х5); у 2019 році щомісячно з 01 січня – у розмірі 20 865 грн. (4173х5); у 2020 році щомісячно з 01 січня – у розмірі 23615 грн. (4723х5) з урахуванням виплачених сум за матеріалами пенсійної справи та щодо не прийняття у встановленому порядку та строки рішення у формі протоколу згідно Порядку № 22-11 за поданою заявою і не проведенні перерахунку пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області вчинити дії та провести ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії інваліда війни та учасника підземних випробувань ядерної зброї на Семипалатинському полігоні під час проходження дійсної строкової служби у період з червня 1973 року по грудень 1973 року (прирівняного до учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС), обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року, у 2017 році щомісячно з 01 жовтня – у розмірі 16000 грн. (3200х5); у 2018 році щомісячно з 01 січня – у розмірі 18615 грн. (3723х5); у 2019 році щомісячно з 01 січня – у розмірі 20 865 грн. (4173х5); у 2020 році щомісячно з 01 січня – у розмірі 23 615 грн. (4723х5) з урахуванням виплачених сум, довічно;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 781 525,00 грн. завданої матеріальної шкоди та 200 000,00 грн. завданої моральної шкоди.      
У позовній заяві позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він під час проходження дійсної строкової служби у складі ВЧ 44051 та НОМЕР_1 з червня по грудень 1973 року приймав безпосередню участь в підземних випробуваннях ядерної зброї на Семипалатинському полігоні, що підтверджується наявними та належними доказами. Зважаючи на положення ч.3 ст.59 Закону № 796-XII зі змінами, вважає, що має право на перерахунок пенсії з 01.10.2017. Розповсюдження вказаної норми Закону на позивача підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(11)/2019, що не містить іншого визначення розрахунку пенсії, а чітко визначає її обчислення виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного віку. Проте, ГУ ПФУ в Донецькій області листом від 06.11.2020 з посиланням на зміну законодавства з 01.07.2019 зазначило про розрахунок його пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України, тобто підзаконних актів, та за його даними розрахунок пенсії зменшується. Постанова Кабінету Міністрів України щодо порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.11.2011 № 1210, в подальшому про внесення змін до цього Порядку, звужує його право, що встановлене Законом, як актом, що має вищу юридичну силу порівняно з підзаконним актом. Наведене стало підставою його звернення до суду з цим позовом.       
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
На обґрунтування апеляційної скарги та доповнень до неї позивач посилався фактично на ті самі обставини, якими він мотивував позов, зміст яких наведено в цьому рішенні нижче при опису позиції сторін щодо цього спору.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, виходячи з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 є громадянином України, має посвідчення учасника ліквідації ядерних аварій, категорія 1, серії НОМЕР_2 , видане 19.07.2019.   
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони Російської Федерації за № 143/2/7980 від 24.09.2007, ОСОБА_1 в складі військових частин НОМЕР_4 та НОМЕР_1 з червня по грудень 1973 року приймав безпосередню участь в підземних дослідженнях ядерної зброї на Семипалатинському полігоні.       
Як вбачається з довідки МСЕК сер.ДОН-07 № 062894 від 25.05.2009 позивачу встановлено 2 групу інвалідності по зору безстроково, де причина інвалідності – захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї.
Позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи за Законом № 2262-ХІІ, оскільки втрата працездатності пов`язана з наслідками участі позивача у випробуванні ядерної зброї під час проходження строкової військової служби. 
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 у справі № 2-а-25570/08 позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Краснолиманському районі Донецької області про перерахунок пенсії – задоволено, а саме: 
визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в Краснолиманському районі Донецької області в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2008 року неправомірною; 
зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Краснолиманському районі Донецької області перерахувати основну та додаткову пенсію відповідно до ст. ст. 49, 50, ч.4 ст.54 Закону № 796-XII ОСОБА_1 з 01 жовтня 2008 року із розрахунку шести прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність, а додаткової пенсії із розрахунку 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.     
Позивач звернувся із заявою від 29.09.2020 до ГУ ПФУ в Донецькій області, у якій просив прийняти письмове рішення у формі протоколу стосовно призначення пенсії відповідно до вимог Закону № 796-XII, Порядку № 22-1 та рішення Конституційного Суду України № 1-р(11)/2019 від 25 квітня 2019, що є обов`язковим до виконання, та провести йому перерахунок та виплату пенсії з 01.10.2017, обчисливши її виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII безстроково (довічно), з урахуванням проведених виплат.     
Листом ГУ ПФУ в Донецькій області за №8061-8208/Г-02/8-0500/20 від 06.11.2020 повідомлено позивача про наступне. 
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ. З 01.10.2008 на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 по справі № 2-а-25570/08 Управлінням проведено перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII з розрахунку 6-ти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. 
Крім того, відповідач-1 повідомив позивача, що відповідно до п.9.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Постанова № 1210) за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях з застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного віку. Пенсія обчислюється у розмірі відшкодування фактичних збитків, яка визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи. Оскільки в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 відсутній документ, що визначає відсоток втрати працездатності, підстави для обчислення пенсії відповідно до п.9.1 Постанови № 1210 відсутні.
З аналізу заяв сторін по суті спору суд дійшов висновку, що причиною його виникнення є незгода позивача з результатами розгляду його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо перерахунку пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII. Зокрема, вирішальною для спору є оцінка юридичної можливості призначення пенсії у розмірі, про який просить позивач, за відсутності визначеного органами медико-соціальної експертизи відсотку втрати працездатності. Також оцінці підлягає додержання позивачем порядку звернення до органів Пенсійного фонду України за перерахунком йому пенсії.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступних висновків. 
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Як раніше зазначено, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 у справі № 2-а-25570/08 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Краснолиманському районі Донецької області (його правонаступником є відповідач-2) перерахувати ОСОБА_1 основну та додаткову пенсію відповідно до ст. ст. 49,50 ч.4, ст. 54 Закону № 796-XII з 01 жовтня 2008 року із розрахунку шести прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність, а додаткової пенсії із розрахунку 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.     
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, раніше судом встановлено право позивача на перерахунок основної пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ та додаткової пенсії згідно норм Закону № 796-XII.  
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом № 796-ХІІ. 
Цей закон у відповідності до ст.1 (у редакції, що набрала чинності з 21.04.2016) спрямований у тому числі на захист громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру. 
Згідно з частиною першою статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Частиною 3 статті 59 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що була чинною до 1 жовтня 2017 року) визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
Проте, з 01.10.2017 наведене правове регулювання змінилося. Частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. 
Таким чином, з 1 жовтня 2017 року розширено у межах категорії військовослужбовців, до якої належить позивач перелік осіб, на яких вказана норма розповсюджується. А саме: окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, наведені вище норми розповсюджуються також на осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, та осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї. 
Зважаючи на це, позивач належить до осіб, пенсія по інвалідності яким може обчислюватися за правилами ч.3 ст.59 Закону № 796-ХІІ.  
Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України щодо невідповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 статті 59 Закону № 796-ХІІ від 25 квітня 2019 року №1-р (ІІ)/2019, не впливає на такий висновок суду. 
Рішенням Конституційного Суду України (другий сенат) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 статті 59 Закону № 796-ХІІ від 25 квітня 2019 року №1-р (ІІ)/2019 справа №3-14/2019 (402/19, 1737/19) було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення “дійсної строкової служби”, яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 59 Закону щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, є такими, що суперечать Конституції України.
Отже, положення ч. 3 ст. 59 Зaкoну № 796-ХІІ в частині “дійсної строкової” втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 
З цього моменту пенсії будь-яких категорій військовослужбовців, які належать до перелічених у ч.3 ст.59 Закону № 796-ХІІ категорій, мають право на визначення пенсії у наведеному у ній розмірі. До цього таким правом позивач також мав можливість користуватися, оскільки належав до військовослужбовців строкової служби, а ця категорія мала вказане право і без зазначеного рішення Конституційного Суду України. 
У зв`язку з наведеними фактичними обставинами справи місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність впливу на спірні правовідносини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р (ІІ)/2019. 
Стосовно позовних вимог до ГУ ПФУ в Донецькій області щодо зобов`язання провести нарахування та виплати пенсії інваліда війни та учасника підземних випробувань ядерної зброї на Семипалатинському полігоні під час проходження дійсної строкової служби у період з червня 1973 року по грудень 1973 року (прирівняного до учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС), обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, у 2017 році щомісячно з 01 жовтня – у розмірі 16000 грн. (3200х5); у 2018 році щомісячно з 01 січня – у розмірі 18 615 грн. (3723х5); у 2019 році щомісячно з 01 січня – у розмірі 20 865 грн. (4173х5); у 2020 році щомісячно з 01 січня – у розмірі 23 615 грн. (4723х5) з урахуванням виплачених сум (довічно), суд зазначає наступне.
Згідно ч. 3 ст. 54 Закону № 2262-ХІІ умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 1210).
Пунктом 1 вказаного Порядку встановлено, зокрема, що цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону № 796-ХІІ (далі - пенсії).
За бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року згідно встановленої цим пунктом формули (п. 9-1 Порядку № 1210). 
Отже, п.9-1 Порядку № 1210 встановлено механізм обчислення пенсії особам, які мають право на таке обчислення на підставі ст. 59 Закону № 796, та цей механізм передбачає висловлення одержувачем пенсії свого бажання щодо способу її обчислення.
Такі ж висновки викладено і в постанові Великої палати Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі № 520/12609/19.  
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 01.07.2019, абзац перший пункту 9-1 Порядку № 1210 викладено в такій редакції: “9-1. За бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: 
П = Зс х Кзс х Кв/100%,    
де П - розмір пенсії;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки;
Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії;
Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).” 
При цьому розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи.
Аналіз вищенаведених норм свідчить про необхідність дотримання особою процедурних умов, серед яких, зокрема, є висловлення її бажання щодо обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою, а також надання документу на підтвердження встановленого органами медико-соціальної експертизи відсотку втрати працездатності.
Судами встановлено, що позивач звертався з заявою від 29.09.2020 про перерахунок пенсії відповідно до ч.3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, однак до ГУ ПФУ в Донецькій області.   
Як раніше зазначено, позивач перебуває на обліку в Управлінні, як отримувач пенсії по інвалідності. Вказаний факт сторонами не оспорюється.  
Згідно п.п. 5 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, відповідач-1 здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ. 
Позивач належав до військовослужбовців строкової служби, тому нарахування та виплата йому пенсії не здійснюється Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
Таким чином, позивач не надав зазначену заяву безпосередньо до органу Пенсійного фонду, на обліку у якому він перебуває, тим самим не у встановлений спосіб висловив бажання щодо перерахунку пенсії по інвалідності, що суперечить вимогам Порядку № 1210.
Слід зазначити, що ГУ ПФУ в Донецькій області у листі-відповіді за № 8061-8208/Г-02/8-0500/20 від 06.11.2020 позивачу повідомлялося, де саме він перебуває на обліку як отримувач пенсії по інвалідності.   
Як зазначає позивач в апеляційній скарзі, після вказаного звернення до ГУ ПФУ в Донецькій області він звертався і до Управління з аналогічною заявою, проте, такі звернення виходять за межі предмету цієї справи, в якій ОСОБА_1 висловлено вимоги до ГУ ПФУ в Донецькій області. Звертаючись з позовом в цій справі, в якості його підстав ОСОБА_1 посилався саме на своє звернення від 29.09.2020 та отриману відповідь за № 8061-8208/Г-02/8-0500/20 від 06.11.2020.
Стосовно посилання позивача на те, що ГУ ПФУ в Донецькій області підпорядковане Управлінню слід зазначити таке.
Відповідачі є територіальними органами ПФ України в Донецькій області - рівними у питаннях здійснення призначення (перерахунку) пенсії, а відрізняються у зазначеному аспекті лише категоріями осіб, яким призначають, нараховують та сплачують пенсію.  
Крім того, слід наголосити, що відповідь ГУ ПФУ в Донецькій області, викладена у листі за № 8061-8208/Г-02/8-0500/20 від 06.11.2020, є обґрунтованою, оскільки останнє без документів (пенсійної справи) позивача не має можливості та підстав нарахувати та в подальшому виплачувати пенсію категорії осіб, які не можуть знаходитися у нього на обліку.
Посилання апелянта на необхідність відповідачу прийняти рішення за заявою ОСОБА_1 (а не лист), не заслуговують на увагу.
Так, в п. 44 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 635/7878/16-а (на яку послався апелянт) Верховний Суд як раз зазначив, що при відмові у формі листа «в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме вирішення судом питання про визнання протиправною відмови Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, викладеної в листі від 23.08.2016 та зобов`язання вчинити певні дії (або ж відмовити в задоволенні цих вимог).».
Окремою обставиною, яка унеможливлює застосування методу обрахунку розміру пенсії, передбаченого Порядком № 1210, є те, що в довідці МСЕК сер.ДОН-07 № 062894 від 25.05.2009 відсутня інформація щодо відсотку втрати працездатності ОСОБА_1 .
За відсутності зазначеного відсотка немає підстав для визначення розміру відшкодування фактичних збитків (у відсотках), без якого неможливий математичний розрахунок суми пенсії.  
Аналогічні за своєю суттю висновки виклав і Верховний Суд у згаданій вище справі № 520/12609/19.  
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, який не вбачав підстав для обчислення відповідачем-2 пенсії позивачу відповідно до п.9-1 Порядку № 1210, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.       
Стосовно позовних вимог до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання протиправними бездіяльності та дії щодо неперерахування та не проведення ОСОБА_1 виплати пенсії інваліда війни та учасника підземних випробувань ядерної зброї на Семипалатинському полігоні під час проходження дійсної строкової служби у період з червня 1973 року по грудень 1973 року (прирівняного до учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС), обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року, починаючи з 01 жовтня 2017 року; стягнення 781 525,00 грн. завданої матеріальної шкоди та 200 000,00 грн. завданої моральної шкоди суд зазначає наступне.  
Як вже неодноразово зазначалося, позивач перебуває на обліку в Управлінні, як отримувач пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ.
ГУ ПФУ в Донецькій області у листі-відповіді за № 8061-8208/Г-02/8-0500/20 від 06.11.2020 позивача повідомлялося, де саме він перебуває на обліку як отримувач пенсії по інвалідності.   
У зв`язку з цим відповідач-1 немає повноважень та підстав для здійснення дій щодо пенсійного забезпечення позивача. 
Це обумовлює неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області, на чому наполягає позивач як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.
ГУ ПФУ в Донецькій області своєчасно надано відповідь на звернення позивача, повно та достовірно повідомлено йому про підстави та суми нарахованої йому пенсії.
Згідно із ч.1 ст.1166 Цивільного Кодексу України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.   
Статтею 1167 Цивільного Кодексу України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Отже, при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
Судами встановлено, що відповідачем-1 не вчинялися дії та не приймалися будь-які рішення щодо пенсійного забезпечення позивача, які б могли призвести до спричинення матеріальної та моральної шкоди останньому. 
За таких обставин враховуючи, що ці вимоги є похідними від тих, що не підлягають задоволенню, правильним також є висновок місцевого суду, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області також не підлягають задоволенню.  
Отже, враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що у спірних правовідносинах не встановлено порушення відповідачем прав позивача, тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статями 291, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року в справі № 200/10782/20-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 06 липня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          І. В. Геращенко 

                                                                                          Е. Г. Казначеєв