КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції  Марчук О.Л. 
Єдиний унікальний номер справи № 362/4762/2020
Апеляційне провадження №22-ц/824/7804/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
08 липня   2021 року                                                                                           м. Київ                              
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                           - Верланова С.М., Савченка С.І.,
           секретар                         -Тютюнник О.І.
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського    міськрайонного  суду Київської області    від  03 березня  2021 року  у  справі за  позовом ОСОБА_1 до  Васильківської міськради  Київської області  про визнання права власності  в порядку спадкування.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в :
 
У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним  позовом.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 , мати позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За заповітом від 10 вересня 2012 року ОСОБА_2 заповіла все своє майно ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 .
Після смерті  матері відкрилася спадщина на майно померлої, в тому числі на земельну  ділянку  площею 0,0028 га кадастровий номер 3210700000:13:003:0112 для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 .
У встановленому законом порядку позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за заповітом після померлої матері.
Постановою державного нотаріуса Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області Хоменка С.А. від 13 квітня 2020 року №204/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0028 га кадастровий номер 3210700000:13:003:0112 для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2  в порядку спадкування за заповітом після померлої матері, оскільки право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно було зареєстроване після її смерті .
Спадкоємець ОСОБА_3 у встановленому законом порядку відмовився від прийняття спадщини після померлої, що підтверджується його заявою від 14 вересня 2019 року.
Позивач  просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після своєї матері  ОСОБА_2 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,право власності на земельну ділянку площею 0,0028 га кадастровий номер 3210700000:13:003:0112 для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 .
 Рішенням  Васильківського міськрайонного  суду Київської області   від   03 березня 2021 року   у задоволенні  позову відмовлено . 
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1     подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду  скасувати, посилаючись на  порушення норм матеріального і процесуального права ,  постановити нове рішення, яким  задовольнити його вимоги , У скарзі зазначив , що суд не взяв до уваги той факт , що вся проектна  документація  на земельну ділянку  була  виготовлена за життя матері , а відтак мати мала право на земельну ділянку .
  Відповідно до  ст. 44  ЦПК України, особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
   Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно     повідомлені про день та час розгляду справи на   08 липня  2021 року  за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни  місця проживання  або місцезнаходження від   апелянта   не надходило. 
  Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
    Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
    Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
    Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Апеляційна скарга  не   підлягає  задоволенню  з таких підстав
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
   Нормами спадкового права регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб`єктів (спадкоємців) в правах та обов`язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб (статті 1218, 1219 Кодексу).
   Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
    Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 Кодексу).
    Відповідно до статті 1225 Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
   Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
   Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
   Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
    Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
     Відповідно до ст.ст. 328, 392, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328) та власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує право власності. 
     Положення ст.ст.1216 - 1218, 1258, 1261 і 1268 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. До спадкоємців першої черги відносяться діти, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
     У відповідності до положень ст.ст.1270 і 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.
   Судом першої інстанції  встановлено, що ОСОБА_2 , мати позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За заповітом від 10 вересня 2012 року ОСОБА_2 заповіла все своє майно ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 .
Після смерті  ОСОБА_2   відкрилася спадщина на майно померлої,  на думку позивача , в тому числі і на земельну  ділянку  площею 0,0028 га кадастровий номер 3210700000:13:003:0112 для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 .
У встановленому законом порядку позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за заповітом після померлої матері.
Постановою державного нотаріуса Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області Хоменка С.А. від 13 квітня 2020 року №204/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0028 га кадастровий номер 3210700000:13:003:0112 для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2  в порядку спадкування за заповітом після померлої матері, оскільки право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно було зареєстроване після її смерті .
Спадкоємець ОСОБА_3 у встановленому законом порядку відмовився від прийняття спадщини після померлої, що підтверджується його заявою від 14 вересня 2019 року.
Норма частини першої статті 125 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця передбачала, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Відповідно до частини першої статті 126 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця, право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 серпня 2019 року вбачається, що 08 серпня 2019 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 22 липня 2019 року за спадкодавцем позивача ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0028 га кадастровий номер 3210700000:13:003:0112 для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 (а.с. 27).
Тобто, державна реєстрація майнових прав на вказане нерухоме майно спадкодавця позивача була здійснена після її смерті.
При цьому, змістом рішення Васильківської місткої ради № 05.172-53-VII від 22 липня 2019 року підтверджується факт передачі ОСОБА_2 вже після її смерті безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0028 га кадастровий номер 3210700000:13:003:0112 для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 (а.с. 26).Разом з тим , матеріали справи  містять  рішення Васильківської міської ради  Київської області від 30 березня 2018 року  щодо надання дозволу  на розробку проекту землеустрою  щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів   гр.. ОСОБА_2 ( а.с. 14).
   Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин 1 і 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Отже, з урахуванням наведених обставин та норм цивільного і земельного законодавства, слід зробити висновок, що спадкодавець позивача не набула права власності на дану земельну ділянку оскільки померла до дати виникнення цих прав.
Норма частини четвертої статті 25 ЦК України передбачає, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд першої інстанції  прийшов   до правильного  висновку, що спадкодавець ОСОБА_2    не набула права власності на спірне нерухоме майно у зв`язку із припиненням  правоздатності.
Зокрема, станом на дату відкриття спадщини, не було зареєстровано відповідно до законодавства майнові права ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0028 га кадастровий номер 3210700000:13:003:0112 для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 .
     Не підлягають до задоволення позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено  процедуру приватизації.
    Відповідно до абзацу 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року  № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
За таких обставин,  висновок суду, що  позов  є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки вказане нерухоме майно не належало спадкодавцю на праві власності, є правильним. 
  Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду  першої інстанції в межах  доводів  апеляційної скарги та вимог заявлених  у суді першої інстанції ,   відповідно до ст. 367   ЦПК України ,  колегія суддів вважає  ,що рішення суду   постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384  ЦПК України , суд ,-
    
П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1    залишити без задоволення.
Рішення Васильківського  міськрайонного  суду Київської області  від  03 березня  2021 року залишити без змін.   
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга  на судове рішення  подається протягом  тридцяти днів з  дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення  складено 14 липня 2021 року.
        
Головуючий                                                     
 
Судді