ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/640/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2021
у справі №916/640/21 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ДОВЖЕНКА, 4, 4-А"
про стягнення 48200,93 грн

ВСТАНОВИВ
У березні 2021 Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (далі - АТ “НАК Нафтогаз України”) звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ДОВЖЕНКА, 4, 4-А" (далі – ОСББ "ДОВЖЕНКА, 4, 4-А"), в якому просило стягнути з  відповідача на свою користь 48200,93 грн, з яких 34301,47 грн пені, 7976,76 грн три проценти річних та 5922,70 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем  зобов`язань,  прийнятих на себе за умовами договору  постачання природного газу в частині своєчасної оплати вартості  поставленого позивачем природного газу.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 24000,00 грн пені, 7976,76 грн три проценти річних, 5922,70 грн інфляційних втрат, 2270,00 грн витрат зі сплати судового збору.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем на виконання взятих на себе договірних зобов`язань поставлено відповідачеві природний газ, проте, відповідач, у порушення умов договору, розрахувався за поставлений газ несвоєчасно. Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та три проценти річних, місцевий господарський суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині визнав такими, що підлягають задоволенню.
Щодо заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, приймаючи до уваги здійснення відповідачем господарської діяльності з надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню, відшкодування вартості яких залежить безпосередньо від виконання споживачами власних обов`язків, приймаючи до уваги сплату відповідачем всього розміру вартості поставленого позивачем природного газу до моменту звернення позивача до суду із даними позовними вимогами, відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків, керуючись приписами ч. 3     ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України та принципом збалансованості інтересів сторін, місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення позивачем пені до 24000,00 грн.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ “НАК Нафтогаз України” звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 у справі №916/640/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 10   301,47 грн скасувати, прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги АТ “НАК Нафтогаз України” щодо стягнення пені у сумі 10 301,47 грн, у стягненні якої було відмовлено, задовольнити.
АТ “НАК Нафтогаз України” зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені та вважає, що рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 599, 625, 611, 623 Цивільного кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині з наступних підстав.
Так апелянт зазначає, що при застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу необхідно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника. Господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.
Скаржник вважає, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики, як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань. Відповідач погодився з умовами щодо порядку і строків виконання грошових зобов`язань, а також погодився з умовами договору щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань. На думку апелянта, укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.
За твердженням апелянта, відповідно до ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.
Апелянт відзначає, що сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а тому суд неправомірно самостійно визначив розмір пені. Таким чином, господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.
На переконання апелянта, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. В оскаржуваному рішенні зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення, як вважає апелянт,  незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи, як вважає скаржник, не було враховано інтереси позивача.
Окрім того, скаржник зазначає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу. Таким чином, на думку апелянта, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд першої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та посиланнями на важкий матеріальний стан відповідача зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 ГК України.
Отже, як вважає апелянт, у даному випадку відсутні виключні та достатні підстави для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, а тому оскаржуване рішення в частині зменшення пені є незаконним та таким, що порушує права позивача, а тому підлягає скасуванню в цій частині. 
Апелянт наголошує, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №916/640/21 за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2021, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2018 між АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” (Постачальник) та ОСББ „ДОВЖЕНКА, 4, 4-А”   (Споживач)   було укладено договір  постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23, відповідно до п. 1 якого Постачальник зобов`язується у 2018 поставити Споживачеві  природний газ, а Споживач зобов`язується  оплатити його  на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).
Шляхом підписання додаткових угод №1 від 26.10.2018, №2 від 27.10.2018, №3 від 02.11.2018, №5 від 20.03.2019, №6 від 20.03.2019 сторонами було неодноразово  внесено зміни до договору  постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018.
03.12.2018 між АТ „НАК „Нафтогаз України” (Постачальник) та ОСББ „ДОВЖЕНКА, 4, 4-А” (Споживач)  було укладено  додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу  №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018,  відповідно до умов якої сторони дійшли згоди викласти розділи 1-12 договору у новій редакції.  
Відповідно до п. п.  2.1. (у редакції додаткової угоди №6 від 20.03.2019), 3.1. договору постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018  Постачальник передає Споживачу з  01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 152,739 тис.куб.метрів. Право власності на природний газ  переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності  на природний газ Споживач несе всі ризики  і бере  на себе відповідальність, пов`язану із правом власності  на природний газ.
Згідно з п. п. 3.8, 4.2 договору постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018 приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачу у відповідному розрахунковому періоді, оформляється актом приймання-передачі газу. Ціна за 1000 куб. м. газу становить 6235,51 грн, крім того ПДВ – 20 %. Усього разом з ПДВ – 7482,61 грн. 
Умовами п. 5.1 договору постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018 встановлено, що оплата за газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за звітним місяцем поставки газу. 
Відповідно до п. 7.2 договору постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018 у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно з умовами п. 11.1 договору постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відпису Постачальника і діє в частині  постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині  проведення розрахунків – до їх повного здійснення. 
Відповідно до п. 11.2 договору постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018 пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз.5 підп.5 п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4 п.6.3, абз.3 підп.2 п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні Постачальника, яке направляється не електронну адресу Споживача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті Постачальника.
На виконання умов договору постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018, у жовтні 2018 позивачем було поставлено відповідачу природний газ обсягом 0,006 тис.куб.м. вартістю 35,58 грн з ПДВ (згідно з Актом приймання передачі від 31.10.2018), у листопаді 2018 позивачем було поставлено відповідачу природний газ обсягом 25,048 тис.куб.м. вартістю 187424,46 грн з ПДВ (згідно з Актом приймання передачі від 30.11.2018), у грудні 2018 позивачем було поставлено відповідачу природний газ обсягом 39,384 тис.куб.м. вартістю 294695,20 грн. з ПДВ (згідно з Актом приймання передачі від 31.12.2018), у січні 2019 позивачем було поставлено відповідачу природний газ обсягом 36,000 тис.куб.м. вартістю 269374,03 грн. з ПДВ (згідно з Актом приймання передачі від 31.01.2019), у лютому 2019 позивачем було поставлено відповідачу природний газ обсягом 29,301 тис.куб.м. 219248,02 грн. з ПДВ (згідно з Актом приймання передачі від 28.02.2019), у березні 2019 позивачем було поставлено відповідачу 24,140 тис.куб.м. природного газу вартістю 180630,25 грн з ПДВ (згідно з Актом приймання передачі від 31.03.2019).
З огляду на те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, позивач нарахував за заявив до стягнення з ОСББ „ДОВЖЕНКА, 4, 4-А” 34301,47 грн пені, 7976,76 грн три проценти річних та 5922,70 грн інфляційних втрат.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, однак, скориставшись свої правом зменшив розмір заявленої до стягнення пені. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке. 
З огляду на оскарження АТ „НАК „Нафтогаз України” рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 лише в частині зменшення заявленої до стягнення пені, колегія суддів з урахуванням меж встановлених ст. 269 ГПК України, переглядає оскаржуване рішення лише в цій частині. 
Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Приписами ст. 193 ГК України  встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Згідно з ч. 2 ст. 615  та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так наявними матеріалами справи, а саме актами приймання-передачі природного газу підтверджується, що позивачем на виконання взятих на себе договірних зобов`язань було передано відповідачеві у власність природний газ на загальну суму 1   151   407,54 грн.
Разом з цим, відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, розрахувався за поставлений позивачем газ несвоєчасно. 
Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до п. 7.2 договору постачання природного газу №7090/18-ТЕ-23 від 16.10.2018 у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 34   301,47 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що він є вірним та арифметично правильним, що свідчить про наявність підстав для  стягнення із відповідача  на користь позивача пені.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1 грн, яке обґрунтовано тим, що відповідач є неприбутковою організацією, а здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від розрахунків споживачів, іншого способу отримання відповідачем котів для розрахунків з позивачем немає. Затримка в оплаті за поставлений газ  відбувається через те, що мешканці будинку невчасно сплачують кошти за постачання теплової енергії, яку виробляє ОСББ з поставленого природного газу, що спричиняє несвоєчасні розрахунки з позивачем.
Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга  статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені до 24000 грн, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.
Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, взяв до уваги те, що відповідач згідно з умовами договору має право використовувати отриманий від позивача природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності відповідача є комплексне обслуговування об`єктів. 
Судом першої інстанції також враховано, що ОСББ “Довженка, 4, 4А” є непідприємницьким товариством, не має на меті одержання прибутку. Здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію. Інші способи отримання відповідачем коштів для розрахунків з позивачем відсутні. Затримка в розрахунках за поставлений природний газ відбувається через те, що мешканці будинків невчасно сплачують кошти за постачання теплової енергії. Можливість своєчасного виконання відповідачем прийнятих на себе за умовами договору грошових зобов`язань ставиться в залежність від оплати населенням послуг з опалення та підігріву води. 
Судова колегія вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки, відповідно до норм статей 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки частково до 24000 грн, а не до 1 грн, як просив відповідач, що в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотне.
Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 11.02.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 по справі №916/640/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 30.07.2021.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                   Мишкіна М.А.