ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2995/21 Справа № 202/21958/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
         за участю секретаря Нечепуренко А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шоста Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом та виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом 

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, третя особа приватний нотаріус ДМНО Швецова Н.В. про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с 136, 137).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.1 а.с. 209).
Уточнивши позовні вимоги заявою від 09 жовтня 2018 року, і, пред`явивши їх до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначала, що на підставі рішення виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська №326.1 від 12 червня 1992 року її було призначено опікуном над малолітнім на той час онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Онук ОСОБА_4 проживав із нею за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Онук ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько онука ОСОБА_4 - ОСОБА_6 . Після смерті онука ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 травня 1993 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, дана квартира належала ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після її смерті спадщину фактично прийняв її син - ОСОБА_8 , але спадкових прав не оформив. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після смерті останнього спадщину фактично прийняла, але спадкових прав не оформила його дружина ОСОБА_7 . Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Позивач ОСОБА_3 вказувала, що ОСОБА_7 за життя залишила заповіт на ім`я її онука - ОСОБА_4 , який спадщину прийняв, але спадкових прав не оформив. Вона, ОСОБА_3 , у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті онука ОСОБА_4 за правом представлення, оскільки її дочка - мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто раніше свого сина. Заяву про прийняття спадщини також подав ОСОБА_6 , як батько померлого, який спадкові права оформити не встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . За життя ОСОБА_6 склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 , який 30 січня 2015 року звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_6 , але постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також відсутністю документів, що підтверджують родинний зв`язок з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 . Зазначала, щ за життя ОСОБА_6 вихованням свого сина ОСОБА_4 не займався, зловживав наркотичними засобами, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності і був позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 . Вважає, що ОСОБА_6 не закликається до спадщини як спадкоємець першої черги за законом після смерті сина ОСОБА_4 , то відповідач ОСОБА_2 не може успадковувати спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 . Посилаючись на вимоги ст. 1264 ЦК України, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 до дня його смерті, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , а також виселити ОСОБА_2 із квартири без надання іншого жилого приміщення, зазначаючи, що ОСОБА_2 не має права на проживання в квартирі, не є її власником або наймачем (т.2 а.с. 197-203).
23 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог, які уточнювалися в ході розгляду справи, посилався на те, що після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем за законом першої черги відповідно до положень ст. 1261 ЦК України був ОСОБА_6 , його батько, який спадщину прийняв, але оформити не встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . За життя ОСОБА_6 20 серпня 2013 року склав заповіт на його ім`я. Він своєчасно звернувся до нотаріуса за оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_6 , але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Вважає, що ОСОБА_3 не має права на успадкування цієї квартири після смерті ОСОБА_4 , оскільки на момент смерті останнього був спадкоємець першої черги за законом - батько померлого ОСОБА_6 . Тому просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 186-190). 
28 березня 2016 року з позовом про встановлення факту сумісного проживання зі ОСОБА_6 і визнання заповіту недійсним звернулася ОСОБА_11 (т.1 а.с.246).
Ухвалою суду першої інстанції від 20 липня 2018 року позов ОСОБА_11 залишений без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України (т.2 а.с. 156).
ІНФОРМАЦІЯ_9 позивач ОСОБА_3 померла (т.3 а.с. 113). 
Ухвалою Індустріального районного суду від 23 версеня 2020 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 (т.3 а.с. 171).
02 листопада 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гордєєв Д.О., подав до суду заяву, в якій просив розглядати зустрічний позов ОСОБА_2 в редакції від 23 листопада 2015 року та визнати за останнім право власності в порядку спадкування за заповітом на спірну квартиру, а ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову (т.3 а.с. 186).
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у позовних вимогах до ОСОБА_2 , третя особа - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом та виселення. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо судових витрат
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду від 30 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким  задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2  відмовити, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК).
Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна ч. ч. 1,2 ст. 1221 ЦК).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК) .
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.
Згідно з частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч.1,3,5 ст. 1268 ЦК).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК).
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 19 травня 1993 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, належала ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (т.1 а.с.24).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 померла (т.1 а.с. 46). 
Після смерті ОСОБА_9 до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 17 вересня 2004 року звернувся її син - ОСОБА_8 , але спадкових прав на частину спірної квартири не оформив, що вбачається із матеріалів спадкової справи №772/04 (т.1 а.с.43-50 ). 
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 помер (т.1 а.с. 82). 
Після смерті ОСОБА_8 спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується відповіддю Шостої дніпровської державної нотаріальної контори № 2736/01-16 від 18 жовтня 2013 року (т.1 а.с.42). 
На момент смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , з ним за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала його дружина - ОСОБА_7 . 
ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 померла (т.1 а.с. 53). 
За життя, 12 квітня 2012 року, ОСОБА_7 склала заповіт на ім`я ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевцовою Н.В., за реєстровим № 862, яким заповіла ОСОБА_4 усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті (т.1 а.с. 54).
26 липня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (т.1 а.с. 52).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер ( т.1 а.с. 83).
Згідно довідки, виданої КП "ЖЄП № 26" ДМР та відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-1532 ОСОБА_4 по день смерті проживав із своєю бабусею - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 111; т.3 а.с. 128).
Рішенням виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська №326.1 від 12 червня 1992 року у період неповноліття ОСОБА_4 , його бабуся ОСОБА_3 була призначена опікуном неповнолітнього ОСОБА_4 (т.1 а.с.23).
29 квітня 2013 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся його батько ОСОБА_6 (т.1 а.с. 75, 166). 
02 серпня 2013 року із заявою про прийняття спадщини після померлого онука ОСОБА_4 звернулася бабуся ОСОБА_3 за правом представлення після смерті дочки - ОСОБА_5 (матері онука ОСОБА_4 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 89).
Отже, мати спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_6 (т.3 а.с.13).
За життя, 20 серпня 2013 року, ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., реєстровий № 2022, яким все його майно рухоме та нерухоме, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день його смерті та що згідно із законодавством України може бути успадкованим у повному обсязі, без винятків, заповів ОСОБА_2 (т.2 а.с. 183). 
25 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 та було заведено спадкову справу № 194/2014 (т.2 а.с. 181).
Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпата О.М. від 13 січня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно і відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (т.2 а.с. 192).
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 померла (т.3 а.с. 113). 
04 лютого 2020 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся її чоловік - ОСОБА_1 та було заведено спадкову справу № 15/2020 (т.3 а.с. 68).
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами за життя ОСОБА_3 , у якості правової підстави заявлених нею вимог, посилалася на наявність у неї права на спадкування, як спадкоємця першої черги за законом за правом представлення після смерті дочки - ОСОБА_5 - матері онука ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до смерті свого сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1261 ЦК України).
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене законом коло осіб з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві та розрахунку, що він залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.
Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.
При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.
Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.
Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами статті 1266 ЦК України, є вичерпним.
У цій нормі законодавцем чітко визначено коло осіб, які мають право на спадкування за правом представлення.
Позивач ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , була бабусею спадкодавця ОСОБА_4 , тобто спадкоємцем другої черги, а тому не відноситься до осіб, які набувають право на спадкування за законом згідно зі статтею 1266 ЦК України.
Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 755/15364/17. 
Відповідно до положень статті 1261 ЦК України ОСОБА_6 - батько спадкодавця був спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який прийняв спадщину після смерті сина ОСОБА_4 ..
Отже, за наявності спадкоємця першої черги, який не був усунений від права на спадкування після смерті сина, не відмовився від прийняття спадщини і у встановлений законом строк прийняв її, спадкоємець другої черги, яким є бабуся спадкодавця ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не мала права на спадкування відповідно до положень статті 1266 ЦК України після смерті онука, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .
Звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою, ОСОБА_2 посилався на те, що постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпата О.М. від 13 січня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно і відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини між ОСОБА_9 і ОСОБА_8 (т.2 а.с. 192).
У матеріалах справи наявне свідоцтво про народження ОСОБА_8 , з якого вбачається, що дійсно ОСОБА_9 є матір`ю ОСОБА_8 (т.1 а.с. 47).
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 має право на спадкування після смерті свого онука ОСОБА_4 є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами 
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що наявні сумніви складення за життя ОСОБА_6 заповіту на ім"я ОСОБА_2 належними доказами у справі не підтверджуються. Заповіт, складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_2 , не скасований та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку. 
Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

                                              П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року  -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна 

О.В.Свистунова