Справа № 154/1680/17 	Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1216/21  Категорія: 5 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 вересня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,    
       суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., 
секретар судового засідання Савчук Т. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання права власності на невідокремлювані поліпшення садиби за апеляційною скаргою позивача  ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2021 року та ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року, 
 
В С Т А Н О В И В:

Позивач  ОСОБА_1 22.06.2017 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позов мотивує тим, що вона на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку від 23.06.2010, виданого на підставі рішення Володимир-Волинської міської ради № 41/16 від 14.04.2010 є власником земельної ділянки площею 0,0963 га по АДРЕСА_1 . На цій земельній ділянці розташований житловий будинок, який належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності в рівних долях – по Ѕ частині кожному. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.12.2016 у справі № 154/460/16 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено та виділено ОСОБА_2 у приватну власність в натурі Ѕ частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд за варіантом ІІ судової будівельно-технічної експертизи з перерахуванням приміщень у будинку та стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 613,00 грн компенсації за відхилення від вартості ідеальних часток. При вирішенні вказаної справи суд не врахував факту належності ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку на якій розташований будинок. ОСОБА_2 більше 20 років в будинку не проживає, витрат на його утримання не несе. Просила ухвалити рішення про усунення перешкод в користуванні належною її на праві особистої приватної власності земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_2 звільнити належну земельну ділянку від належного йому нерухомого майна шляхом одержання від неї грошової компенсації вартості належної йому Ѕ частини житлового будинку та надвірних будівель і споруд за вищевказаною адресою в сумі 238903 гривень. Право власності відповідача ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_1 визнати припиненим у зв`язку з набуттям права на грошову компенсацію вартості його частки та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на припинену Ѕ частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_1 . 
25 липня 2017 року позивачка подала до суду заяву про зміну позовних вимог у якій вказала, що рішення у справі № 154/460/16 не виконано, оскільки між сторонами виник новий спір – про стягнення з відповідача ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 Ѕ частини вартості здійснених ОСОБА_1 невідокремлюваних поліпшень житлового будинку. Просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 вартості Ѕ частини невідокремлюваних поліпшень житлового будинку, надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_1 в сумі 419847,00 гривень. Стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати в сумі 4198,47 гривень.
Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частини невідокрелюваних поліпшень житлового будинку, надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_1 в сумі 419 847,00 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 4198,47 грн.
Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частини невідокремлюваних поліпшень житлового будинку задоволено. Заочне рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2017 року в цій справі скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому підготовчому засіданні в залі суду.
Позивачка під час розгляду справи неодноразово змінювала позовні вимоги. Останньою заявою від 30 березня 2021 року відмовилась від позовних вимог про стягнення з відповідача в користь позивача Ѕ частини вартості здійснених нею поліпшень садиби – будинку по АДРЕСА_1 , розміщеного на належній позивачці земельній ділянці площею 0,0693 га призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в сумі 436994,50 грн. Частково відмовилась від позовної вимоги про визнання за сторонами – позивачкою ОСОБА_1  та відповідачем  ОСОБА_2  права спільної часткової власності на здійснені позивачкою невідокремлювані поліпшення садиби – будинку по АДРЕСА_1 , – в частині визнання зазначеного права спільної часткової власності на спірне майно (невідокремлювані поліпшення садиби) за відповідачем  ОСОБА_2 . Просила до вирішення залишити позовну вимогу в наступній редакції: визнати за  ОСОБА_1  право власності на здійсненні нею невідокремлювані поліпшення садиби, а саме: житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною вартістю 873989,00 грн, встановленою висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Питання про судові витрати на даний час не вирішувати. В частині відмови від позову провадження у справі закрити.
Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 березня 2021 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від частини заявленого нею позову до   ОСОБА_3 про стягнення вартості невідокремлюваних поліпшень – щодо позовних вимог про визнання за відповідачем  ОСОБА_2  право спільної часткової власності на здійснені позивачкою невідокремлювані поліпшення садиби, а саме: житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною вартістю 873989,00 грн, у розмірі 1/2 частини та про стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 1/2 частину вартості здійснених нею поліпшень садиби, а саме – житлового будинку, господарських будівель і споруд по  АДРЕСА_1 , розміщеного на належній Позивачці на праві власності земельній ділянці площею 0,0693 га призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд – в сумі 436994,50 гривень, а провадження у справі в цій частині заявленого нею позову – закрито. 
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на невідокремлювані поліпшення садиби відмовлено повністю.
Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення та ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 18.12.2018 в якій просить скасувати ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року про скасування заочного рішення в цій справі від 16.11.2017, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд та скасування заочного рішення суду від 16.11.2017 відмовити, заочне рішення залишити без змін. Визнати нечинним та повністю скасувати оскаржуване рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.06.2021 про відмову у позові ОСОБА_1 у частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності на невідокремлювані поліпшення садиби, а провадження у цій частині скасованого рішення закрити. Вказує, що відповідач належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, суд достовірно, в тому числі через запит до органу ДМС, встановив зареєстроване місце проживання відповідача. В разі визнання апеляційним судом оскаржуваного рішення нечинним та закриття провадження в частині буде нечинною також і ухвала суду від 30.03.2020 про прийняття відмови в частині позовних вимог. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача вартості Ѕ частини вартості поліпшень майна підлягає розгляду та є вирішеною по суті заочним рішенням, яке залишатиметься чинним. Всупереч вимогам ч. 3 ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності ОСОБА_2 як співвласника, який здійснив виділ майна в натурі, рішенням суду від 26.12.2016 у справі № 154/460/16-ц не було припинено і таке припинення на ім`я жодної із сторін не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як того вимагає ст. 182, 364 ЦК України, ст. 3-4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». По даний час садиба перебуває у спільній частковій власності сторін, і кожному, як і до поділу, належить по Ѕ частці спільного майна. При цьому позивач набула права власності на поліпшення всього спільного майна, здійснені її коштом. Суд при розгляді справи повинен був вважати, що поділ житлового будинку, господарських будівель і споруд в складі єдиної садиби є юридично незавершеним, оскільки був здійснений судом без врахування невід`ємного права сторін на землю, на якій розміщений житловий будинок, без експертної оцінки вартості поліпшень позивачкою спільного майна, тобто без реальної (ринкової) оцінки всього спільного майна.
Відзив на апеляційну скаргу в цій справі не подавався.
Учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи судом апеляційної інстанції за відсутності позивача та її представника.
       Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення та ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Судом встановлено, що на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку від 23.06.2010, виданого за рішенням Володимир-Волинської міської ради № 41/16 від 14.04.2010, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0963 га по АДРЕСА_1 , кадастровий № 0710200000:01:004:6170, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрованої на її ім`я за № 011007900448 від 17.06.2010.
На цій земельній ділянці розміщений житловий будинок, який належить позивачці та відповідачу на праві спільної часткової власності в рівних долях – по 1/2 частині кожному. Зокрема, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою 27.05.1987 за р. № 676 ОСОБА_1 належить 1/8 частина будинку за вказаною адресою в порядку спадкування за законом по смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою 09.11.2004 № 1-751 ОСОБА_1 належить 3/8 спірного будинку за вказаною адресою в порядку спадкування за заповітом по смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № 173 від 14.05.1981 (дублікат від 28.01.1987) ОСОБА_2 належить 1/2 частина будинку по АДРЕСА_1 .
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.12.2016 у цивільній справі № 154/460/16, яка набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про виділ у натурі із майна, що є у спільній частковій власності, зокрема виділено ОСОБА_2 у приватну власність в натурі 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд за варіантом ІІ судової будівельно-технічної експертизи з перерахуванням приміщень будинку, а саме вирішено виділити ОСОБА_2 у приватну власність із спільної часткової власності належну йому 1/2 частину житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться у АДРЕСА_1 та яка складається з кімнати 1-4 площею 15,7 кв.м; кімнати 1-5 площею 20,4 кв.м; частини кімнати 1-6 площею 15,8 кв.м; частини коридору 1-3 площею 6.2 кв,м; кімнати 1-10 площею 15,3 кв.м; кімнати 1-11 площею 14.9 кв,м, балкону - а2, 1/2 літньої кухні (Б-1), хліва-прибудови (б), хліва-прибудови (61), хліва (В-1). Огорожі (1), ворота з хвірткою (2) та вимощення (4) залишено в спільному користуванні. Стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 613,00 гривень компенсації за відхилення від рівності ідеальних часток. 
Позивачкою в справі заявлено в кінцевому підсумку лише одну позовну вимогу – про визнання права власності на здійснені нею невідокремлювані поліпшення садиби, а саме житлового будинку, господарських будівель і споруд по  АДРЕСА_1 , загальною вартістю 873989 гривень, встановленої висновком експертизи по справі. Вказує, що нею у спірному будинковолодінні було проведено реконструкцію будинку, з його перекриттям, заміною вікон, дверей, підлоги та інших ремонтно-будівельних робіт, участі у цьому відповідач не приймав. Вважає невідокремлювані поліпшення будинковолодіння новоствореним майном (новою річчю), оскільки вся реконструкція була проведена за рахунок її коштів.
Відповідно до ст.ст. 316, 328, 331 ЦК України особа може набути право власності на конкретну річ (майно). 
Суд вважає, що поліпшення майна не є окремим (самостійним) об`єктом права власності.
Позивачкою не надано суду достатньо доказів того, що такі роботи нею проводились, за її кошти, та що відповідач повідомлявся нею про необхідність проведення таких робіт, а також на підтвердження того, що вказані поліпшення є невідокремлюваними і в якому саме вони вигляді існують.
Позивачка не надала доказів того, що роботи у будинку в цілому проводились нею за згодою з ОСОБА_3 , як власником Ѕ частини будинку.
       Юридична доля поліпшень, зроблених одним із співвласників у спільному майні, підлягає визначенню згідно із положеннями частин третьої-п`ятої статті 357 ЦК України, за змістом яких співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. 
Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості із зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами. Застосування в цьому випадку правила набуття права власності на зроблені поліпшення будинковолодіння, може мати місце лише щодо поліпшення спільного майна, яке можна відокремити (ч. 5 ст. 357 ЦК України). Позивач ставить питання про визнання права власності на невідокремлювані поліпшення будинковолодіння, що не грунтується на законі.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.12.2016 у цивільній справі № 154/460/16 вирішено питання про виділ частки відповідача в натурі.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що  при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості цивільним законодавством закріплюється загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди), тобто земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває (набуває) особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Відповідач є власником частини будинку з 14 травня 1981 року. Станом на цю дату позивака не була власником земельної ділянки і частини будинку, право власності на земельну ділянку отримала лише в 2010 році. Відповідач має право власності на частину будинку, а відповідно має право і на частину земельної ділянки, на якій він розміщений.
Оскільки кожному з співвласників будинку виділено майно в натурі, згоди на поліпшення майна відповідач позивачці не надавав, такі поліпшення не є об`єктом права власності, то відсутні правові підстави для визнання права власності на них. Висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог у цій справі є правильним
Підстави для скасування ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року про скасування заочного рішення в цій справі від 16.11.2017 відсутні. Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи за місцем своєї реєстрації та за адресою, вказаною позивачкою у позовній заяві, однак судові повістки не були вручені. З акту наданого представником відповідача у суд вбачається, що відповідач на час розгляду справи судом першої інстанції фактично проживав в м. Дніпро і докази, на які він покликається у заяві про перегляд заочного рішення, мають значення для правильного вирішення справи. Отже, відповідач не з”явився в судове засідання Володимир-Волинського міського суду 16 листопада 2017 року з поважних причин і докази, на які він посилався, мали істотне значення для правильного вирішення справи. Такий висновок відповідає вимогам ч. 1 ст. 288 ЦПК України і суд першої інстанції правильно скасував заочне рішення і призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Оскаржуванні рішення та ухвала суду постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

 
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2021 року та ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року в цій справі залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

       Головуючий 

       Судді