Ухвала
 
17 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 442/7811/19
провадження № 61-12986ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л., про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.
 
В обґрунтування позову (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) ОСОБА_2 вказувала на те, що 26 вересня 2012 між нею та Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк») укладений кредитний договір № 150102038788009, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 147 943,00 грн з розрахунку 21,49 % річних на строк із 26 вересня 2012 року по 26 вересня 2017 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між сторонами 26 вересня 2012 року укладений договір іпотеки № 1797, відповідно до умов якого вона передала ПАТ «Астра Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Монастирською М. М.
 
Вказане нерухоме майно належало ПАТ «Дельта Банк» на праві приватної власності на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року у справі № 442/5998/15 та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року у справі № 442/5998/15.
 
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року                         (із урахуванням ухвали суду від 23 листопада 2017 року) у справі № 442/5998/15 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 за участю третьої особи - Національного банку України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність задоволено. У рахунок погашення заборгованості за договором кредиту звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на вказану квартиру шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність відповідно до іпотечного договору від 26 вересня 2012 року, укладеного між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії реєстрації права власності на іпотечне майно. Припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . 
 
У подальшому, постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 442/5998/15-ц (провадження №6 1-16755св19) касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Рішення суду, на підставі якого фактично ПАТ «Дельта Банк» зареєструвало своє право власності на спірне нерухоме майно, а у подальшому відчужив його ОСОБА_1 , скасовано.
 
Квартира, належна їй на праві власності, вибула з її незаконного володіння та є додаткові вказані обґрунтуванні законні підстави визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16 серпня 2019 року № 1457, за яким банком здійснене відчуження нерухомого майна  ОСОБА_1 .
Із урахуванням наведених обставин, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16 серпня 2019, реєстраційний номер 1457, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л.,  щодо квартири АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_1 квартиру  АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру загальною площею 45,5 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .
 
Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що позивач як власник має право на витребування спірної квартири від добросовісного набувача - ОСОБА_1 , оскільки спірна квартира вибула із володіння ОСОБА_2 поза її волею. 
 
30 липня та 03 серпня 2021 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, у яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Ухвалами Верховного Суду від 06 та 10 серпня 2021 року зазначені касаційні скарги залишено без руху та надано строк на усунення недоліків касаційних скарг, а саме: сплати судового збору із урахуванням вартості спірного майна. 
 
У серпні 2021 року від ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційних скарг, а саме: квитанції про сплату судового збору. Заявниками зазначено, що розмір судового збору обрахований із урахуванням вартості спірного майна, яка визначена договором купівлі-продажу від 16 серпня 2019 року, копію якого надано заявниками, та становить 81 516,07 грн (згідно із копією договору купівлі-продажу від 16 серпня 2019 року, наданої ПАТ «Дельта Банк», вартість спірного майна становить 20 462,61 грн). 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. 
 
Предметом позову у цій справі є витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно, тобто позов носить майновий характер, а тому із урахуванням вартості спірного майна ціна позову у цій справі становить 163 032,14 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.      
 
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що справа має виняткове значення для неї, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості значення є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявниця не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має виняткове значення для неї. Посилання заявниці на те, що оскаржуваним судовими рішеннями вона протиправно позбавлена свого права власності на спірне майно по своїй суті зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанції за результатами розгляду справи та не свідчать про те, що справа має виняткове значення для заявниці. 
 
Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки касаційні скарги подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом касаційної інстанції не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик