Ухвала
 
12 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 645/971/20
 
провадження № 61-10246ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від  06  травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з зазначеним вище позовом.
 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від  06  травня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю у один місяць, з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Суд уважав, що ОСОБА_1 не звернувся у встановлений законом строк після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через неможливість самостійно дістатися до нотаріальної контори, яка викликана похилим віком та слабким станом здоров`я. Суд також врахував незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також те, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_2 . Викладені обставини суд уважав поважними і такими, що свідчать про наявність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для вчинення спадкоємцем ОСОБА_1 дій щодо прийняття спадщини.
 
18 червня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження,  Харківська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень обґрунтовано тим, що повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції отримано заявником 19 травня 2021 року, а опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11 травня 2021 року, що підтверджується належними доказами.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Перевіривши підстави пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення, суд вважає, що заявлене клопотання заявника про поновлення цього строку підлягає задоволенню.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті  389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Згідно із частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 417/7171/19, від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15, від 21 жовтня 2019 року у справі № 662/1724/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 11 липня 2019 року у справі № 692/969/16, від 07 червня 2021 року у справі № 460/707/15 тощо, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга Харківської міської ради подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання Харківської міської ради про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
 
Поновити Харківській міській раді строк на касаційне оскарження рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від  06  травня 2021 року. 
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за касаційною скаргою Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від  06  травня 2021 року. 
 
Витребувати з Фрунзенського районного суду м. Харкова вищезазначену цивільну справу № 645/971/20.
 
Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та додані 
до неї документи, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у місячний строк. 
 
До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян
                                    
                                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                                        Н. Ю. Сакара