ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 р. 	Справа № 520/1103/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.04.21  по справі № 520/1103/21
за позовом     ОСОБА_1  
до   Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області           
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку суми відшкодування втраченого заробітку, з 2002 року по теперішній час на коефіцієнт зростання заробітної плати в Україні, встановлений чинним законодавством України, взявши за основу, що станом на 01.04.2001 р. розмір втраченого заробітку складав 772,22 грн.;
- зобов`язати Харківське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок суми відшкодування втраченого заробітку, з 2002 року по теперішній час на коефіцієнт зростання заробітної плати в Україні, встановлений чинним законодавством України, взявши за основу, що станом на 01.04.2001 р. розмір втраченого заробітку складав 772,22 грн.;
- зобов`язати Харківське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області провести компенсацію відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з пошкодженням здоров`я на виробництві за останні три роки, що передували даті звернення з цим позовом до суду.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 28.07.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, зокрема, просив здійснити перерахунок розміру втраченого заробітку в сумі 772,22 грн. починаючи з 2002 року до теперішнього часу на коефіцієнт зростання у зв`язку зі збільшенням середньої заробітної плати по Україні, встановленій КМУ. Крім того, в заяві позивач наголошував, що розмір компенсації втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших соціальних виплат повинен бути вказаний в довідці шахти "Черкаська" на дату передачі - 01.04.2001 року до Слов`яносербського відділення виконавчої дирекції фонду ССНВ України в Луганській області в сумі 772,22 грн., а не 250,17 грн. Проте, листом Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 31.07.2020 року № 15.02-14/3176 фактично відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку розміру втраченого заробітку та перерахунку страхової виплати. Вказана відмова слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що Міністерство вугільної промисловості листом від 12.12.1996 р. № 5-7067/22 зобов`язало керівників підприємств провести перерахунок відшкодування шкоди на коефіцієнт росту тарифних ставок та окладів, але не більше ніж на коефіцієнт росту заробітної плати на підприємстві.
Згодом, згідно доповнень до Галузевої угоди від 12.02.1992 р. було роз`яснено, що підприємства зобов`язані станом на 01.11.1997 р. провести перерахунок розмірів відшкодування шкоди на загальний коефіцієнт росту тарифних ставок та окладів, який визначається розрахунком ділення тарифної ставки (окладу) відповідного працівника по професії на підприємстві в жовтні 1997 р. на тарифну ставку (оклад) діючого в останній місяць періоду, прийнятого для визначення розміру відшкодування шкоди у зв`язку із встановленням МСЕК стійкої втрати працездатності. У даному випадку загальний коефіцієнт росту посадового окладу по професії «директор шахти» визначається діленням посадового окладу в жовтні 1997 р. (285 грн. на оклад в листопаді 1995 р. (144,21 грн)).
Позивач зазначає, що заробітна плата виросла: з 01.01.1998 р. - з 15 до 45 грн., з 01.07.1998 р.- з 45 до 55 грн., з 01.01.1999 р. - з 45 до 74 грн.
Шахта «Черкаська» була зобов`язана в жовтні 1999 р. здійснити одночасно підвищення розміру відшкодування втраченого заробітку з підвищенням ставок та окладів на величину підвищення в 1,7 рази у відповідності до п.28 «Правил відшкодування шкоди», Галузевої угоди від 12.02.1992 р. (із змінами та доповненнями), п.4 Постанови КМУ № 102 від 08.02.1995 р.
Позивач звертає увагу, що останнє підвищення розміру відшкодування втраченого заробітку було здійснено одночасно з підвищенням тарифних ставок (окладів) в грудні 2000 р. в 1,2867 рази, посадовий оклад по професії «директор шахти» підвищений з 487 грн. до 627 грн. Це було здійснено відповідно до чинного законодавства України.
Позивач вважає, що розмір відшкодування втраченого заробітку повинен бути перерахований в наступному порядку: 315,21 грн. х 1,12 х 1,7 х 1,2867 = 772,22 грн.
На думку позивача, вказані доводи протиправно не були прийняті до уваги судом першої інстанції.
На переконання позивача, відповідач повинен був прийняти архівні документи, видані адміністрацією Слов`яносербського району та архівні документи, видані Філією ГОФ «Слов`яносербська» довідку розрахунку середнього заробітку по посаді «липектор шахти», та інші довідки Філії шахти «Черкаська».
Крім того, позивач вважає, що по вказаній справі слід прийняти до уваги архівні документи, які були видані на окупованій території України, оскільки документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Така ж позиція Європейського суду з прав людини.
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що апеляційну скаргу не визнає у повному обсязі, вважає рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Так, відповідач вважає, що рішення суду є обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтверджених, тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, та при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На думку відповідача, позивач у своїй апеляційній скарзі чітко дублює свій адміністративний позов та не наводить доказів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга зводиться до незгоди з рішенням згідно суб`єктивної думки позивача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з червня 1978 р. по лютий 1981 р. ОСОБА_1 працював на шахті «Черкаська» ПО «Ворошиловградвугілля» Ворошиловградської (Луганської) області на посаді директора шахти. 24.12.1980 р. позивачем була отримана виробнича травма, яка в подальшому була підставою для визначення 25.12.1995 р. III групи інвалідності та стійкої втрати працездатності (50 %), що підтверджено довідкою МСЕК № 084794 від 25.12.1995 р. 
З 01.01.1998 року повторно встановлено ІІІ групу інвалідності згідно довідки серії МСЕ №197381. 
Згідно довідки про результати визначення ступіню втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги №063255 з -01.01.2001 року визначено 50% втрати професійної працездатності ОСОБА_1 (а.с. 50 - 52).
Державною холдиноговою компанією «Луганськвугілля» ДП шахта «Черкаська» видано позивачу довідку про розмір втраченого заробітку на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого від 01.04.2001 року (1224000138), в якій визначено суму відшкодування втраченого потерпілим ОСОБА_1 заробітку 250,17 грн. (а.с. 48). Вказану довідку направлено до Слов`яносербського відділення виконавчої дирекції фонду ССНВ України в Луганській області, яке здійснювало виплату позивачу страхових виплат.
УПСЗН адміністрації Київського району ХМР видано ОСОБА_1 довідку №18.11.2014 №6327002086 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО (а.с. 11).
З 01.09.2014 року позивач перебуває на обліку в Харківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на підставі особистої заяви та довідки №18.11.2014 №6327002086 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО.
Відповідач зазначив, що страхові виплати позивач отримує як ВПО на підставі статистичних даних інформаційно - аналітичної системи Фонду про розмір щомісячних страхових виплат. Особова справа позивача зберігається у відділенні, де позивач до 01.09.2014 року отримував страхові виплати.
Позивач отримав довідку №01-685 від 14.11.2019 року розрахунку середнього заробітку за посадою директор шахти (російською) по шахте "Черкасская" П.О. "Луганскуголь" за період серпень - листопад 1995 року, в якій зазначено, що сума відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з втратою 50% працездатності (довідка МСЕК від 25.12.1995 року №084794) повинна складати 315,21 грн. (630,42 грн. : 50% = 315,21 грн.) (а.с. 38 - 39).
Зміст позовної заяви свідчить, що отримавши вказану довідку №01-685 від 14.11.2019 року позивач самостійно зробив розрахунок та вважає, що розмір відшкодування втраченого заробітку повинен бути перерахований в наступному порядку: 315,21 грн. х 1,12 х 1,7 х 1,2867 = 772,22 грн. 
28.07.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, зокрема, просив здійснити перерахунок розміру втраченого заробітку в сумі 772,22 грн. починаючи з 2002 року до теперішнього часу на коефіцієнт зростання у зв`язку зі збільшенням середньої заробітної плати по Україні, встановленій КМУ. Крім того, в заяві позивач наголошував, що розмір компенсації втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших соціальних виплат повинен бути вказаний в довідці шахти "Черкаська" на дату передачі - 01.04.2001 року до Слов`яносербського відділення виконавчої дирекції фонду ССНВ України в Луганській області в сумі 772,22 грн., а не 250,17 грн. (а.с. 14 - 23).
Проте, листом Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 31.07.2020 року № 15.02-14/3176 фактично відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку розміру втраченого заробітку та перерахунку страхової виплати.
В обґрунтування такої відмови зазначено, що страхові виплати здійснювались позивачу у розмірі, визначеному в довідці про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу, виданої ДП шахта "Черкаська" відповідно до Закону № 1105-XIV та Інструкції № 10. З питань перерахунку втраченого заробітку у зв`язку з підвищенням на підприємстві розміру тарифних ставок та посадових окладів роз`яснено, що перерахунок, що проводився роботодавцем у зв`язку з підвищенням на підприємстві розміру тарифних ставок та посадових окладів здійснювався на підставі Правил, затверджених постановою КМУ від 23.06.199 року № 472, яка втратила чинність 11.07.2001 року. Робочі органи Фонду у своїй роботі керуються Законом № 1105-XIV. Підстави та порядок перерахунку страхової виплати у період з 01.04.2001 року до 01.01.2015 року визначались статтею 29 Закону № 1105-XIV. З 01.01.2015 року по теперішній час проводяться з підстав, визначених в статті 37 Закону № 1105-XIV зі змінами.
З питань про розрахунок нового розміру втраченого заробітку станом на 01.04.2001 та перерахунку страхової виплати з урахуванням нового розміру втраченого заробітку станом на 01.04.2001 повідомлено позивача, що здійснення такого перерахунку проводиться Фондом лише на підставі довідки підприємства про новий розмір втраченого заробітку за формою згідно додатку до Інструкції №10, яка повинна бути передана підприємством до робочих органів Фонду за актом приймання - передачі. Отже вирішити питання, викладенні в зверненні позивача від 28.07.2020 року, не вбачається можливим (а.с. 24).
Вважаючи протиправною відмову у проведенні перерахунку суми відшкодування втраченого заробітку, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" Фонд сплачує страхові виплати на надає соціальні послуги працівникам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників на такі страхові виплати та соціальні послуги. На підставі переданих підприємством документів, що підтверджують право застрахованого на страхову виплату, Фонд продовжував виплачувати раніше призначені виплати потерпілим на виробництві.
Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 № 10 затверджено Інструкцію про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім`ї на страхову виплату (далі - Інструкція М10)»
Відповідно до положень вказаної інструкцією здійснювалась передача відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення (далі - відділення виконавчої дирекції. Фонду) документів, які підтверджують право застрахованого або членів його сім`ї на страхові - виплати, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Відділення виконавчої дирекції Фонду приймають документи на тих працівників (членів їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01.04.2001 року та право яких встановлено згідно із. законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків.
Документи, які подаються, повинні бути оформлені на кожного потерпілого на виробництвіокремо, відповідати вимогамзаконодавства України про відшкодування працівникові шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків, з пронумерованими аркушами та внутрішнім описом. 
Особова справа потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного  захворювання повинна містити такі документи:
- Заява потерпілого власнику підприємства про первинне призначення відшкодування шкоди. 
- Копія довідки про ідентифікаційний номер в Державши податковій адміністрації.
- Акт про нещасний випадок за формою Н-1 (якщо стався нещасний випадок, а не професійне захворювання) або нотаріально завірена копія.
- Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (якщо такий складався) або нотаріально завірена копія.          
- Акт розслідування професійного захворювання за формою П-4 (якщо таке встановлено) або нотаріально завірена копія,
- Рішення суду про встановлення факту нещасного випадку на виробництві (якщо було засідання суду з цього питання) або нотаріально завірена копія.
- Висновки МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності по кожному засіданню МСЕК або нотаріально завірена копія.
- Довідка про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу на дату передачі особової справи потерпілого.
- Копія трудової книжки потерпілого, що завірена страхувальником або нотаріусом.
Прийняття особових справ потерпілих здійснюється відділеннями виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення за узгодженням з комісією з прийому особових справ потерпілих і членів їх сімей та призначення соціальних послуг та виплат та за графіками, які складаються цими відділеннями, узгоджуються з вищезазначеною комісією і затверджуються виконавчою дирекцією Фонду. Графіки доводяться до заінтересованих юридичних та фізичних осіб за 15 діб до встановленої дати початку прийому особових справ.
Згідно абзацу четвертому пункту 3 розділу XI Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105 - XIV (у редакції чинній на момент передачі справи) (далі - Закон № 105) та Інструкції № 10 документи, що підтверджують нраво позивача на страхові виплати, були передані до Слов`яносербського відділення ВД ФСНВУ в Луганській області. Страхові виплати ОСОБА_1 були продовжені у розмірі, зазначеному у довідці про розмірі втраченого заробітку.
Так, з матеріалів справи встановлено, що підприємством була передана справа позивача і Слов`яносербським відділенням ВД ФСНВУ в Луганській області було продовжено страхові виплати на підставі наданих підприємством документів, зокрема, довідки про розмір втраченого заробітку - копію даної довідки позивач надав суду.
У липні -2020 року позивач звернувся до Відділення з заявою провести перерахунок розміру відшкодування втраченого заробітку. Розрахунок нового розміру позивач провів самостійно на свій розсуд вказав новий розмір - 772,22 грн. станом на 01.04.2001. Також позивач просив починаючи з 2002 року застосувати коефіцієнти підвищення, на які робочі органи Фонду щорічно проводять перерахунок розміру страхових виплат.
Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 37 Закону №1105 перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу проводиться в разі:
1) зміни ступеня; втрати професійної працездатності;
2) зміни складу сім`ї померлого.
Перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.
Вказаний перелік підстав для перерахування є вичерпним, і підстав перерахування у зв`язку з незгодою потерпілого з встановленим йому підприємством середньомісячним заробітком та розміру втраченого заробітку не передбачено.
Отже, колегія суддів вважає, що позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви про зміну розміру за його бажанням відшкодування шкоди станом на 01.04.2001, правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства. 
Колегія суддів, звертає увагу що на час призначення відшкодування здійснювалось підприємством, в якому працював позивач - шахтою «Черкаська» ПО «Ворошиловградська» відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою КМУ від 23 червня 1993 р. № 472 ( далі - Правила №472)
Так, п. 2 вказаної постанови установлено, що до створення Фонду соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань виплата відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків здійснюється безпосередньо власником або уповноваженим ним органом.
Пунктом 9 встановлено, що розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я.
Втрачений заробіток або його частина відповідно до ступеня втрати професійної працездатності виплачується власником у повному розмірі, тобто без урахування розміру пенсії по інвалідності, а також незалежно від одержуваних потерпілим інших видів пенсій, заробітку (доходу) і стипендії.
Визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності та коригуванню у бік зменшення не підлягає.
Відповідно до п. 22-24 Правил середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності.
Якщо працівнику встановлено професійне захворювання після переходу (звільнення) його з роботи, з якою пов`язане це ушкодження здоров`я, то середній заробіток береться за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці до часу переходу (звільнення) з цієї роботи.
У тому разі, коли потерпілий працював менше 12 календарних місяців, середньомісячний заробіток визначається шляхом ділення загальної суми за календарні місяці роботи на число цих місяців.
Якщо працівник пропрацював менше одного календарного місяця, то заробіток за весь відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на число робочих днів за місяць, обчислене в середньому за рік (25,4 - при шестиденному робочому тижні та 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні).
Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров`я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства.
Види оплати праці, що враховуються при обчисленні середньомісячного заробітку, визначаються відповідно до чинного законодавства про пенсійне забезпечення.
Середньомісячний заробіток, обчислений у порядку, передбаченому в пунктах 22, 23 цих Правил, береться до визначення розміру одноразової допомоги потерпілому або його сім`ї та утриманцям у разі смерті потерпілого.
Перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може' бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.
Пунктом 48 Правил встановлено, що спори між потерпілим або іншими заінтересованими особами і власником щодо права на відшкодування шкоди, визначення або перерахування її розміру, а також наявності порушення правил охорони праці, визначення ступеня провини власника і потерпілого та інших умов, від яких залежить розмір відшкодування шкоди, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що ДХК «Луганськвугілля» ДП шахта «Черкаська» видано позивачу довідку про розмір втраченого заробітку на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого від 01.04.2001 року, в якій визначено суму відшкодування втраченого потерпілим позивачем заробітку 250,17 грн. Вказану довідку направлено до Слов`яносербського відділення виконавчої дирекції фонду ССНВ України в Луганській області, яке здійснювало виплату позивачу страхових виплат на підставі вказаної довідки. 
Як свідчать матеріали справи, з 01.09.2014 року позивач перебуває на обліку в Харківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області та отримує страхові виплати згідно довідки ДХК «Луганськвугілля» ДП шахта «Черкаська» про розмір втраченого заробітку на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого від 01.04.2001 року. Страхові виплати сплачуються позивачу як ВПО без матеріалів особової справи. 
При цьому саме цю суму 250,17 продовжив виплачувати Фонд з подальшим перёрахунком відповідно до Закону №1105. Одночасно з цим розмір страхових виплат на сьогодні складає 5586,46 грн. щомісячно. Крім того, позивач щомісячно отримує ліки на суму від 3 до 6 тисяч гривень та 1 раз на 3 роки перебуває у санаторно- курортному закладі за рахунок коштів Фонду.
Представник відповідача зазначив, що Фонд здійснював позивачу страхові виплати у розмірі 250,17 грн., встановленому вказаною вище довідкою, з подальшим її перерахунком. Наразі розмір страхових виплат позивача складає 5 586,46 грн. щомісячно.
Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на Галузеві угоди від 12.02.1992 Постанову КМУ від 08.02.1995 та архівні довідки, колегія суддів зазначає наступне. 
Вказані документи діяли на час прийняття підприємством-роботодавцем рішення про призначення відшкодування шкоди і Позивач дії роботодавця не оскаржив. Крім того, право на відшкодування шкоди завданої нещасним випадком у позивача виникло з дати встановлення відсотку втрати працездатності з 25.12.1995. Дані підзаконні акти регулювали питання підвищення заробітної плати на державних підприємствах заробітної плати, а не порядку призначення виплат відшкодування шкоди.
Крім того, вони регламентують іншу сферу правовідносин ніж діяльність відповідача щодо соціального страхування. Дані документи не підтверджують протиправність поведінки відповідача, а також факту порушення законних прав позивача.
Слід зазначити, що первинним нормативно-правовим, документом з питань призначення відшкодування шкоди на момент настання права були Правила №472. Міжгалузеві угоди при перерахунку розміру виплат не застосовуються. Підприємство керуються ними лише при встановлені посадових окладів та тарифних ставок.
Особисті розрахункові картки про заробітну плату і архівні довідки особи за посадою «директор шахти» та на коефіцієнти міжгалузевих угод є безпідставними. 
Крім того, оскільки позивач підтверджує що первинна документації щодо визначення розміру серединного заробітку для призначення виплат відсутня, то оскаржувати суму без наявності доказів у який спосіб вона розраховувалась є неможливим.
Так, архівні довідки, та листи що позивач надав не можуть бути належними доказами по справі, оскільки вони видані підприємством, яке не зареєстровано в Україні.
Дійсно, Государственное Унитарное Предприятие Луганской народной Республики «Центруголь» и Филиал «ГОФ «Славяносербская» ГУП ЛНР «Центруголь» та тертториальное отделение социального страхования от несчастных случаев на производсте и профессиональных заболевний Луганской наробной республики - не є юридичними особами що здійснюють свою діяльність як суб`єкти господарювання відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу проводиться в разі:
1) зміни ступеня втрати професійної працездатності;
2) зміни складу сім`ї померлого.
Перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. 
Визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.
Вказаний перелік підстав для перерахування є вичерпним, і підстав перерахування у зв`язку з незгодою потерпілого із встановленим йому середньомісячним заробітком не передбачено, як і не передбачено здійснення такого перерахунку на підставі здійсненого потерпілою особою (в даному випадку, позивачем) самостійного розрахунку та визначення ним розміру відшкодування втраченого заробітку 772,22 грн. замість 250,17 грн. з посиланням на довідку №01-685 від 14.11.2019 року розрахунку середнього заробітку за посадою директор шахти (російською) по шахте "Черкасская" П.О. "Луганскуголь" за період серпень - листопад 1995 року.
При цьому, доказів наявності спору щодо визначеного розміру середньомісячного заробітку, з якого було розраховано страхові виплати позивача, матеріали справи не містять, позивачем таких доказів до суду також не надано. 
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року по справі № 520/1103/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 по справі № 520/1103/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський