ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5371/21 Справа № 203/3236/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казака Ю.С Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И Л А:
       У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості. 
       В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 24.04.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNDZG40000007155, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 297 697 грн. 50 коп. на строк до 24.04.2026 року, а позичальник – повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Згідно заяви позичальника кредитний договір було переведено з валюти гривня в валюту долар США та укладено додаткову угоду. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 63 089,47 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25.06.2019 року утворилась заборгованість в сумі 434682,96 долари США, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 39957,43 долари США, заборгованості по відсотках в сумі 80149,44 долари США, заборгованості по комісії в сумі 17672,75 долари США, пені в сумі 296903,34 долари США. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за тілом кредиту в сумі 39957,43 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 1 046 485 грн. 09 коп.
       30.04.2020 року позивачем було подано уточнену позовну заяву до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
       В обгрунтування якій банк, посилаючись на укладення 24.04.2008 року з ОСОБА_2 кредитного договору №DNDZG40000007155 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла. Правонаступником останньої є ОСОБА_1 . 
       В зв`язку з цим, у відповідності до ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 24.04.2008 року, що утворилась станом на день смерті позичальника, в сумі 39957,43 долари США, що становить заборгованість за тілом кредиту.
       Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця – відмовлено повністю (т.2, а.с. 80-83).
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи ( т.2, а.с. 80-83).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 , остання отримала кредит в сумі 297687 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних, на строк до 24.04.2026 року, для придбання у власність квартири АДРЕСА_1 .
       В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором з ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року, за яким в іпотеку було передано належну останній на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
       Також в забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007157 від 24.04.2008 року, в цей же день між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.
       16.09.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року, пунктом 8.1 якої було визначено про надання банком кредиту позичальнику в розмірі 63089,47 доларів США, що дорівнює 302198 грн. 58 коп. та складається із залишку заборгованості за зазначеним вище договором про іпотечний кредит станом на 17.09.2008 року.
       В зв`язку з порушенням зобов`язання, 17.11.2016 року нотаріусом на підставі ст.ст.33, 36 Закону України «Про іпотеку» та п.4.2 іпотечного договору №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року в позасудовому порядку було здійснено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за банком.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла та після її смерті спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_1 . Інші спадкоємці за законом першої черги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_1 .
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2018 року у справі №204/1589/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л., ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та розірвання договорів, вказаний позов було задоволено частково, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , який було здійснено на підставі іпотечного договору №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року. В задоволенні позовних вимог про розірвання договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року та додаткової угоди до нього від 16.09.2008 року – відмовлено.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.05.2019 року рішення суду першої інстанції від 20.11.2018 року було залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду від 23.09.2019 року залишено без змін судові рішення попередніх інстанцій.
       Таким чином, 28.05.2019 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2018 року у справі №204/1589/18 набрало законної сили.
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що банком було пропущено встановлений ст.1281 ЦК України шестимісячний строк для пред`явлення кредиторських вимог до відповідача.
       Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (Спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України).
       Згідно ч.1 ст.609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
       Часом відкриття спадщини відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
       Згідно ч.ч.1,2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
       Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України.
       Так згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
       Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).
       Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.
       Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).
       Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
       Таким чином спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
       Разом з тим необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включається до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї норми.
       Відповідно до ст.1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) було встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
       Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
       Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
       Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
       Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
       Таким чином, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
       Положення зазначеної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
       З матеріалів справи вбачається, що позичальник за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року є ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , є ОСОБА_1 .
       Також матеріалами справи підтверджено, що про смерть ОСОБА_2 та прийняття спадщини після її смерті ОСОБА_1 банку стало відомо щонайменше 21.05.2018 року – на дату подачі представником банку відзиву на позовну заяву в рамках цивільної справи №204/1589/18, що розглядалась Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська.
       Проте, претензія кредитора в порядку ст.1281 ЦК України банком була пред`явлена, шляхом її подачі до приватного нотаріуса Фаст Л.Д., якою було заведено спадкову справу після померлої ОСОБА_2 , лише 31.03.2020 року, тобто з пропуском встановленого ст.1281 ЦК України шестимісячного строку.
       Під час розгляду справи представник банку посилався на те, що 17.11.2016 року нотаріусом на підставі ст.ст.33,36 Закону України «Про іпотеку» та п.4.2 іпотечного договору №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року в позасудовому порядку було здійснено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за банком.
       Таким чином, на момент смерті позичальника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 , належало останньому, було за ним зареєстровано та у банку, з огляду на приписи ч.5 ст.36 Закону України «Про іпотеку», були відсутні правові підстави для заявлення вимог до спадкоємців померлого позичальника.
       Право власності банку на іпотечне майно було скасовано рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2018 року у справі №204/1589/18, яке набрало законної сили 28.05.2019 року.
       Таким чином, саме з вказаної дати зобов`язання ОСОБА_2 фактично залишились невиконаними та відповідні права та обов`язки перейшли до спадкоємця ОСОБА_1 , а банк набув право вимоги на задоволення своїх вимог.
       Відповідно до наведених вище положень ч.2 ст.1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) було встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
       Тому, незалежно від настання строку вимоги, банк мав пред`явити свої вимоги до спадкоємця померлого позичальника протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, тобто за обставинами даної справи у строк до 21.11.2018 року.
       Встановлені ст.1281 ЦК України строки є преклюзивними та не підлягають поновленню незалежно від поважності причин їх пропуску.
       Крім того, навіть приймаючи до увагу позицію представника позивача, суд враховує, що рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2018 року у справі №204/1589/18, набрало законної сили 28.05.2019 року, а тому навіть з вказаної дати, банк повинен був пред`явити свої вимоги до спадкодавця померлого позичальника у шестимісячний термін, тобто в строк до 28.11.2019 року.
       Проте, відповідно претензію направив лише за вихідним від 31.03.2020 року.
       Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Однак, в супереч вимогам законодавства, позивач не довів тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду, що банком було пропущено встановлений ст.1281 ЦК України шестимісячний строк для пред`явлення кредиторських вимог до відповідача, вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
В апеляційній скарзі апелянтом не наведено жодного порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне їх з`ясування та інше.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
       Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: