УХВАЛА

22 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/10844/20-а
адміністративне провадження № К/9901/32372/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі №200/10844/20-а за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу,
в с т а н о в и в :
23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецької обласної прокуратури про скасування наказу виконувача обов`язків керівника обласної прокуратури № 1603-к від 10.11.2020 року, який пов`язаний з її поновленням на роботу.
11 січня 2021 року позивач надала до суду заяву про зміну позовних вимог, з урахуванням якої просила суд скасувати частину п.2 наказу виконувача обов`язків керівника обласної прокуратури № 1603-к від 10.11.2020 виключивши з нього наступний текст: "надавати ОСОБА_1 завдання та доручення, не пов`язані з виконанням функцій прокуратури".    
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивачем подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної скарги 30 серпня 2021 року. 
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
У касаційній скарзі позивач підставою касаційного оскарження вказує пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що неправильне застосування норм права полягає у неправильному застосуванні судами першої та апеляційної інстанції частини другої статті 19 Конституції України, статті 5, 11, пункту 2 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру». 
Так, у статті 5 Закону України «Про прокуратуру» йдеться про здійснення функцій прокуратури виключно прокурорами, у пункті 2 частини першої статті 16 - про гарантій незалежності прокурора, зокрема, про те, що незалежність прокурора забезпечується порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами.
Слід зауважити, що відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора №414 від 08.09.2020 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року. 
Отже, з 11 вересня 2020 року розпочала свою роботу Донецька обласна прокуратура, з цього часу норми статей 5, пункту 2 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» регулюють роботу Донецької обласної прокуратури. 
Водночас, прокуратура Донецької області припинила свої повноваження із вказаної дати. 
Разом з тим, необхідно зазначити, що позивача 10 листопада 2020 року поновлено з 28 квітня 2020 року на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області, яка з 11 вересня 2020 року припинила виконання функцій прокуратури. 
Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, виконувачем обов`язків керівника обласної прокуратури видано наказ №1603-к від 10.11.2020 зі змісту пункту 2 якого слідує, що начальник відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи Донецької обласної прокуратури зобов`язаний надавати позивачу, прокурору відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області, завдання та доручення, не пов`язані з виконанням функцій прокуратури. 
Отже, позивач є прокурором прокуратури Донецької області, тобто прокуратури, яка наразі не виконує функції прокуратури, а не прокурором Донецької обласної прокуратури, яка у своїй діяльності, а також прокурори цієї новоствореної прокуратури, керуються Законом України «Про прокуратуру». 
У зв`язку з викладеним, стаття 5 та пункт 2 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» на позивача не поширюються, отже, ці норми не є такими, якими можуть регулювати спірні правовідносини.  
Стаття 11 Закону України «Про прокуратуру» визначає повноваження керівника обласної прокуратури.
У касаційній скарзі позивач, зазначаючи про неправильне застосування означеної правової норми, вказує на нез`ясування судами функцій виконуючого обов`язки керівника обласної прокуратури, втім, виключний перелік таких функцій визначений статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», тобто встановлені Законом. 
Щодо посилань скаржника на те, що завдяки касаційному розгляду адміністративної справи буде досягнуто законодавчо обґрунтоване застосування норм права в умовах реформування органів прокуратури шляхом правильного застосування статті 19 Конституції України, статті 29 КЗпП, статті 5, 11, пункту 2 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру», Суд зазначає, що скаржник фактично звертається з вимогою тлумачення закону, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.  
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої  статті 328 КАС України  зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі №200/10844/20-а за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                    О.А. Губська