Номер провадження: 22-ц/813/3160/21 
Номер справи місцевого суду: 508/283/19
Головуючий у першій інстанції Парій І. О.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Парія І.О., у цивільній справі за заявою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», зацікавлена особа Миколаївська селищна рада Миколаївського району Одеської області про визнання спадщини відумерлою,-
в с т а н о в и в:
У березні 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа Миколаївська селищна рада Миколаївського району Одеської області.
У обґрунтування своєї заяви зазначило, що05 лютого 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №719, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 35 000 грн. з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 04 лютого 2017 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на споживчі потреби. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки, за яким було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-х кімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 , належної іпотекодавцю на праві приватної особистої власності згідно рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 05 лютого 2007 року. Станом на 25 лютого 2019 року заборгованість за кредитним договором склала 30 465, 74 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла. 10 лютого 2014 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до Березівської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою кредитора, щодо надання відомостей про осіб, які звернулись з заявою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 . Згідно інформаційного листа Березівської районної державної нотаріальної контори Одеської області №318/02-14 від 15 квітня 2014 року після смерті ОСОБА_1 ніхто не звертався щодо оформлення спадкової справи.
На підставі викладеного, просило суд визнати спадщину померлої ОСОБА_1 , що складається з 3-х кімнатної квартири відумерлою та передати майно померлої ОСОБА_1 , що складається з 3-х кімнатної квартири у власність територіальної громади Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області.
Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2019 року у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду,АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким заяву задовольнити повністю, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що відсутність перебування на балансі селищної ради житлового будинку АДРЕСА_2 ) не є підставою для відмови у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою, що спростовує висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному судовому рішенні. 
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
В судове засідання 21 липня 2021 року представник Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської областіне з`явився про розгляд справи був сповіщений належним чином (а.с. 119-120).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Ногай Д.С.. представника АТ «Державний ощадний банк», перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволені заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_1 щодо оформлення спадкової справи ніхто не звертався, а також, що житловий будинок АДРЕСА_2 не перебував на балансі селищної ради.
Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Згідно ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою може бути також подана кредитором спадкодавця.
Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або не прийняли спадщину, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.
Судом встановлено, що 05 лютого 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №719, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 35 000 грн.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 06 березня 2007 року був укладений договір іпотеки, за яким було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-х кімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 , яка складається:1,2,3 – коридор, 4 – ванна кімната, 5,6,7 – кладова, 8 – кухня, 9,10,11 – житлові кімнати, належної іпотекодавцю на праві приватної особистої власності згідно рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 05.02.2007 року.
Станом на 25 лютого 2019 року заборгованість за кредитним договором складала 30 465, 74 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Одеської області серії НОМЕР_1 від 21.09.2009 року.
10 лютого 2014 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до Березівської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою кредитора щодо надання відомостей про осіб, які звернулись з заявою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 (а.с.14).
Згідно інформаційного листа Березівської районної державної нотаріальної контори Одеської області №318/02-14 від 15.04.2014 року після смерті ОСОБА_1 ніхто не звертався щодо оформлення спадкової справи (а.с.15).
Згідно інформаційного листа Березівської районної державної нотаріальної контори Одеської області №1221/02-14 від 15.10.2016 року після смерті ОСОБА_1 ніхто не звертався щодо оформлення спадкової справи (а.с.18).
Звертаючись до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» зазначило, що після смерті ОСОБА_1 зі спадкоємців ніхто не звертався для оформлення спадкової справи.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені заяви про визнання спадщини відумерлою, виходив із відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_1 , а також із того, що житловий будинок не перебував на балансі селищної ради.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 , вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 27 вересня 1987 року, тобто ОСОБА_2 , при наявності постійного проживання зі спадкодавцем, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_1 .
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1-2 ст. 1220 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього кодексу.
Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).
Згідно зі статтею 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За правилом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, чинне законодавство пов`язує можливість прийняття спадщини не тільки із фактом подання заяви про прийняття спадщини, а і з самим фактом проживання за однією адресою із померлим.
З огляду на наведені правила розгляду заяв про відумерлість спадщини заявник зобов`язаний був зазначити і надати докази не тільки щодо відсутності заяв про прийняття спадщини спадкоємцями, а і щодо відсутності фактів, за якими особи могли вважатися такими, які прийняли спадщину, зокрема, в силу спільного проживання з померлою боржницею та її чоловіка.
Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також, враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Оскільки, у відповідності до вимог закону саме на заявника покладається тягар доказування щодо неприйняття спадкоємцем спадщини або про відмову від її прийняття, проте належних доказів на підтвердження вимог заяви до суду надано не було, при цьому заявником також не заявлялося клопотання про залучення ОСОБА_2 до участі у справі, у задоволені заяви про визнання спадщини відумерлою слід відмовити, а рішення змінити в її мотивувальній частині.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 травня 2020 року (по справі № 205/2330/17 за заявою КБ «Приватбанк» про визнання спадщини відумерлою). 
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні з відмовою у позові АТ «Державний ощадний банк України» з інших підстав.
Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2019 року – змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 23 липня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра