КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУНС №357/8855/20                                                         Постанова винесена суддею Примаченком В.О.
Справа № 33/824/494/2021                                                               
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
            21 травня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 та захисника Кочина С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу     ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2020 року 
в с т а н о в и в:
 
Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2020 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.  
            
Як встановив суддя місцевого суду, 01 вересня 2020 року о 02 годиніОСОБА_2 , рухаючись в с. Озерна по вул. Б.Хмельницького, керував автомобілем ВАЗ-21154 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2019 року строком на 12 місяців. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням алкотестера «Drager» та в КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №4» відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2020 року та прийняти нову постанову, якою провадження в справі щодо нього закрити на підставі п. 1          ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, або на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
За позицією ОСОБА_2 судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки в справі відсутні докази його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема відеозапис зупинки транспортного засобу до закінчення оформлення поліцейськими всіх матеріалів справи.
Стверджує, що 01 вересня 2020 року о 02 годині автомобілем ВАЗ-21154 державний номерний знак НОМЕР_1 не керував, а пересів на сидіння водія лише на час його відсутності, тому не може вважатися водієм і обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння у нього не виникало. Про те, що він не являється водієм автомобіля, пояснював працівникам поліції, що залишилося без перевірки, отже поліцейський щодо нього безпідставно склав протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
ОСОБА_2 також посилається на те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), оскільки його не доставили до найближчого закладу охорони здоров`я для огляду на стан сп`яніння після відмови від огляду на місці.  
Крім того, звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам п. 11.17 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 26.02.2009 № 77, оскільки складений нерозбірливим почерком, не чорним чорнилом, а прізвище, ім`я та по-батькові порушника, його адреса, а також прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, зазначені не друкованими літерами. 
 
Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та захисника Кочина С.С. на підтримку вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. 
 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП (в чинній на час вчинення правопорушення редакції), відповідно до Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок), за положеннями яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема алкогольного сп`яніння, є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушення процесуальних норм.
 
З огляду на зміст постанови, суддя місцевого суду заслухав пояснення ОСОБА_2 , дослідив письмові докази по справі, проаналізувавши які у взаємозв`язку між собою, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
Невиконання водієм ОСОБА_2 за обставин, викладених у протоколі та постанові судді місцевого суду, вимог п. 2.5 ПДР України підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №511044 від 01 вересня 2020 року, який складений уповноваженою на це особою за участі двох свідків та ОСОБА_2 . При цьому в протоколі вказані відомості щодо часу та місця керування ОСОБА_2 транспортним засобом, зазначені виявлені у нього поліцейським ознаки алкогольного сп`яніння та дії щодо ухилення від огляду, є посилання на порушення вимог                 п. 2.5 ПДР та норму закону, яка передбачає за це адміністративну відповідальність (а.с. 1);
- поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 01 вересня 2020 року, за змістом яких у їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу алкотестер «Drager» та в закладі охорони здоров?я (а.с. 2); 
- актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 01 вересня 2020 року, відповідно до якого транспортний засіб ВАЗ-21154 державний номерний знак НОМЕР_1 доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Біла Церква,                           вул. Матросова, 48А (а.с. 3);
- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №272871 від 01 вересня 2020 року, якою водія ОСОБА_2 за вчинення 01 вересня 2020 року о 02 годині адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у виді штрафу (а.с. 4);
- довідкою старшого інспектора ВРПП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Сідько Т. №23533 від 07 вересня 2020 року, за змістом якої станом на 07 вересня 2020 року згідно інформаційно-пошукових даних Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Дівченко А.І., проживаючий в АДРЕСА_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_2 отримав 15 травня 2007 року.
 
Проаналізувавши указані докази в судовому рішенні, суддя місцевого суду обґрунтовано поклав їх в основу своїх висновків, оскільки такі докази є належними, допустимими та достовірними, отримані згідно з визначеною законом і підзаконними актами процесуальною процедурою, узгоджуються між собою та доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, попри його позицію в суді про те, що в даному випадку він взагалі не є суб`єктом цього правопорушення.
 
Доводи ОСОБА_2 про те, що транспортним засобом він не керував, а водій вийшов із автомобіля, щоб провести свою дівчину додому, після чого він тимчасово, не маючи намірів рухатись на автомобілі, пересів на водійське сидіння і в цей час до автомобіля підійшли працівники поліції, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами у справі, які свідчать про те, що за порушення ПДР України, а саме за ч. 4 ст. 126 КУпАП, постановою поліцейського на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення і таке рішення останній в установленому законом порядку не оскаржив. В той же час письмові докази по справі свідчать про те, що протягом тривалого часу (акт огляду та затримання транспортного засобу складений поліцейським о 03 годині 30 хвилин, а протокол про адміністративне правопорушення - о 02 годині 01 вересня 2020 року) ймовірний водій, на якого в суді посилається ОСОБА_2 , на місці події не з`явився та пояснень на підтвердження факту керування транспортним засобом не надав.
До того ж ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення жодних пояснень по суті правопорушення не надав, про неправомірні, на його думку, дії поліцейських не повідомив, хоча не був позбавлений можливості скористатися всіма своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. 
 
Що стосується тверджень ОСОБА_2 про те, що поліцейські порушили вимоги                  ст. 266 КУпАП та Інструкції, оскільки не забезпечили його огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, то доказами у справі, в тому числі поясненнями свідків, доведено, що водій ОСОБА_2 відмовився від огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та закладі охорони здоров`я, що свідчить про порушення вимог п. 2.5 ПДР України та вірно було встановлено суддею місцевого суду за результатами оцінки доказів у справі. Водночас, виходячи з положень ч. 2, ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 6 Порядку,  п. 7 розділу І Інструкції, п. 9 розділу ІІ Інструкції поліцейський забезпечує доставку водія до закладу охорони здоров`я у разі, якщо він погоджується пройти огляд на стан сп`яніння. Таким чином, у поліцейського не виникає обов`язку примусово доставляти водія до закладу охорони здоров`я, навіть здійснивши попередньо адміністративне затримання. До того ж, відповідно до ст. 260 КУпАП метою адміністративного затримання як заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення у будь-якому разі не є примусова доставка водія до закладу охорони здоров`я.
При цьому відсутність відеофіксації керування ОСОБА_2 транспортним засобом та процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення не є порушенням вимог КУпАП і, тим більше, підставою для закриття провадження в справі, оскільки за змістом ст. 251 цього Кодексу джерелами доказів по справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до  адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові доказами, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапис та документи. А в даному випадку в справі достатньо доказів для доведення факту відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
Посилання ОСОБА_2 на порушення поліцейським п. 11.17 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 26.02.2009 № 77, не заслуговує на увагу, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням ст. 256 КУпАП, відомості в ньому є достатніми для правильного встановлення особи порушника та розуміння останнім суті правопорушення.
 
Таким чином, перевіривши усі доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 02 листопада 2020 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на оцінці всіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, отже судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування та закриття провадження в справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить ОСОБА_2 .
 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст. 33,                     ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із санкції зазначеної правової норми та в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, тому не має підстав і для застосування п. 7 ст. 247 КУпАП.
 
Враховуючи наведене, доходжу висновку, що постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2020 року є законною та обґрунтованою, отже апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                        О.П. Павленко