Справа № 462/664/20                                Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/50/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,
секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представниці відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Бориславського Ю.Л. від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -
в с т а н о в и л а : 

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року відмовлено в прийнятті додаткового рішення за заявою адвоката Школьної Алли Вікторівни про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким заяву представника відповідача адвоката Школьної А.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №642/664/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задовольнити – стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі – 20 000.00 грн. 
Звертає увагу, що представником відповідача під час виступу у судових дебатах 17.11.2020 року зазначено, що у разі прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову стороною відповідача протягом п`яти днів буде подано до Залізничного районного суду м. Львова заяву про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Після винесення даного рішення представником відповідача було подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. До вказаної заяви були долучені копія розрахунку витрат на правничу допомогу у справі №642/664/20 від 18.11.2020 року, копія акту приймання-передачі наданих послуг №18/11/20 від 18.11.2020 року, копія протоколу узгодження гонорару від 10.04.2020 року та копія квитанції №Н206723 від 23.11.2020 року. Таким чином, протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі, представником відповідача у відповідності до вимог цивільного законодавства, було подано докази (договір, розрахунки витрат на правничу допомогу, акт приймання-передачі послуг).Вказує, що своїй ухвалі від 07.12.2020 року Залізничний районний суд м. Львова вказує про те, що представником позивача з першою заявою по суті не подано суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Однак у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України представником відповідача така заява була зроблена до закінчення судових дебатів. Таким чином вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку та переконання у відмові у прийнятті додаткового рішення у справі.
В судове засідання, окрім представниці відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , учасники справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці відповідача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви про ухвалення додаткового рішення, клопотання про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
       Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 134, ч.8 ст. 141, ч.ч.1,2 ст. 174, ч.1 ст. 270 ЦПК України, та відмовляючи в прийнятті додаткового рішення, виходив з того, що згідно матеріалів справи № 462/664/20, 17.11.2020 року Залізничним районним судом м. Львова ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу – відмовлено. Суд встановив, що відзив на позовну заяву адвокат Школьна А.В. подала суду 23.04.2020 року. Однак, стороною відповідача не подано суду попереднього /орієнтовного/ розрахунку суми судових витрат, які очікує понести відповідач у зв`язку із розглядом справи. Крім цього, суд звернув увагу, що договір про надання правничої допомоги між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» було укладено 09.04.2020 року, гонорар узгоджено сторонами 10.04.2020 року на суму 20000,00 грн., розмір якого визначається на підставі Акту приймання-передачі наданих послуг – 1000 грн. за годину виконаної роботи. Суд встановив, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у справі № 462/664/20 зроблено 18.11.2020 року, де, серед іншого вказано участь представника у судових засіданнях, вартість такої послуги визначено відповідно до кількості затраченого часу. Відтак, узгоджена сума гонорару у розмірі 20000,00 грн. визначена стороною відповідача до здійснення розрахунку витрат на професійну правничу допомогу у справі № 462/664/20, проте із урахування затраченого часу у судових засіданнях. Крім цього, у вказаному розрахунку витрат від 18.11.2020 р. вказано, що оплату послуг у розмірі 20000,00 грн. проведено, що підтверджується квитанцією №Н206723 від 23.11.2020 року. Відтак, такий складено 18.11.2020 р. із відомостями про оплату, здійснену лише 23.11.2020 р. Враховуючи наведене, зокрема порушення стороною вимог ст. 134 ЦПК України, а також, що подані суду документи на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу є суперечливими, суд прийшов до переконання, що слід відмовити в прийнятті додаткового рішення.
Колегія суддів, перевіряючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги вважає, що судом при постановленні такої ухвали не дотримано вимог закону, обставини ж які суд вважав встановленими – не доведені, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
       26.11.2010 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала в суд заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила:
?стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН – НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі – 20 000.00 (двадцять тисяч) грн.
        В обґрунтування заяви зазначила, що з метою отримання правничої допомоги в межах участі в справі, між ОСОБА_4 та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги №46/20 від 09 квітня 2020 року. Представником відповідача під час виступу у судових дебатах 17.11.2010 року зазначено, що у разі прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову стороною відповідача протягом п`яти днів буде подано до Залізничного районного суду м. Львова заяву про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Такі витрати, понесені на професійну правничу допомогу у даній справі, підтверджуються зокрема квитанцією №Н206723 від 23 листопада 2020 року та іншими письмовими доказами. 
       Заявницею до заяви додано Договір про надання правничої допомоги №46/20 від 09.04.2020 року, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, Акт приймання-передачі послуг №18/11/20 від 18.11.2020 року, протокол узгодження гонорару від 10.04.2020 року, Квитанція №Н206723 від 23.11.2020 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України,  суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення  (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України,  інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Так, відповідно до змісту Розділу ІІІ Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з`їздом адвокатів України від 17.11.2012 року; ст.ст. 26, 27 ч.3, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»; Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні»; ст.ст. 8, 527, 687 ч.1, 795, 882 ЦК України, – належними та допустимими доказами надання та оплати правової допомоги слід вважати як договір про надання правової допомоги, такі і окремо, окрім рахунку про оплату наданих послуг та квитанції про оплату таких, – акти виконаних робіт із зазначеним розрахунком наданих та отриманих послуг у часових (годинних, хвилинних) рамках.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі19 тис. доларів США та 3% річних у розмірі 1560,36 доларів США – відмовлено.
У судових дебатах у суді першої інстанції 17.11.2020 року адвокат Школьна А.В., представниця відповідача зробила заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.
З матеріалів заяви вбачається, що 9 квітня 2020 року між Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» було укладено Договір про надання правничої допомоги №46/20 (а.с. 133). 
Відповідно до змісту п. 1.1 вказаного договору Адвокатське об`єднання доручає адвокатам об`єднання надавати правничу допомогу клієнту за цим договором на підставі ордеру.
В матеріалах справи міститься ордер, що виданий Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк та партнери» на представництво відповідача ОСОБА_1 у Залізничному суді м.Львова – Школьній А.В. (а.с. 46).
Згідно п. 4.1 договору, гонорар адвоката визначається за домовленістю з клієнтом та фіксується в додатку до цього договору.
Згідно п. 4.2 договору, у разі збільшення обсягу або зміни доручення клієнта, і якщо такі зміни вимагають в адвокатського об`єднання додаткового часу, сторони зобов`язуються переглянути умови оплати змінених вимог, враховуючи час витрачений адвокатським об`єднанням на виконання доручення при цьому розмір гонорару визначається сторонами у окремому додатку до договору та може бути змінений тільки за погодженням сторін. 
З протоколу узгодження гонорару від 10.04.2020 року, який є Додатком 1 до Договору про надання правової допомоги №46/20 від 09.04.2020 року вбачається, що за надані послуги клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 20000 грн., розмір якого визначається на підставі Акту приймання-передачі наданих послуг, де вартість послуг визначається із розрахунку 1000 грн. за годину виконаної роботи (а.с. 136). 
Із розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 18.11.2020 року, який є Додатком №2 до Договору про надання правової допомоги №46/20 від 09.04.2020 року (а.с. 134) вбачається, що на надання правової допомоги відповідачу витрачено 20 годин на суму 20000 грн., що включає:
-консультація клієнта 1год. – 1000 грн.;
-аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції у справі №462/664/20 3 год. – 3000 грн.;
-підготовка і подання відзиву на позовну заяву 3 год. – 3000 грн.;
-підготовка і подання клопотання про призначення почеркознавчої експертизи згод. – 3000грн.;
-підготовка і подання клопотання про долучення доказів 1 год. – 1000грн.;
-підготовка і подання клопотання про повідомлення про розгляд справи 0,5 год. – 500 грн.;
-участь у судовому засіданні 10.06.2020 року, включаючи доїзд до приміщення Залізничного районного суду м. Львова, очікування судового засідання 1,5 год. – 1500 грн.;
-участь у судовому засіданні 06.07.2020 року, включаючи доїзд до приміщення Залізничного районного суду м. Львова, очікування судового засідання 2 год. – 2000 грн.;
-участь у судовому засіданні 31.07.2020 року, включаючи доїзд до приміщення Залізничного районного суду м. Львова, очікування судового засідання 2 год. – 2000 грн.;
-участь у судовому засіданні 18.09.2020 року, включаючи доїзд до приміщення Залізничного районного суду м. Львова, очікування судового засідання 1 год. – 1000 грн.;
-участь у судовому засіданні 17.11.2020 року, включаючи доїзд до приміщення Залізничного районного суду м. Львова, очікування судового засідання 2 год. – 2000 грн.
Згідно Акту приймання-передачі послуг №18/11/20 від 18.11.2020 року (а.с. 135) вбачається, що на виконання своїх зобов`язань Адвокатське об`єднання «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» та ОСОБА_1 уклали цей акт про наступне: на виконання своїх зобов`язань згідно договору про надання правничої допомоги №46/20 від 09 квітня 2020 року адвокат адвокатського об`єднання «Юридична фірма «Марусяк і партнери» Школьна А.В. надала, а клієнт отримав наступні юридичні послуги: надання правничої допомоги у справі №462/664/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, а саме:
-аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції у справі №462/664/20;
-підготовка і подання відзиву на позовну заяву;
-підготовка і подання клопотання про призначення почеркознавчої експертизи;
-підготовка і подання клопотання про долучення доказів;
-підготовка і подання клопотання про повідомлення про розгляд справи;
-участь у судових засіданнях.
З квитанції №Н206723 від 23.11.2020 року (а.с. 137) вбачається, що ОСОБА_1 сплачено АО «Юридична фірма «Марусяк і партнери» 20000 грн. згідно договору про надання правової допомоги №46/20 від 09.04.20р.
Зважаючи на те, що рішенням суду відмовлено в задоволенні позову; те, що витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами та сплачені відповідачем; а, також, зважаючи на обсяг виконаних робіт, здійснених адвокатом, що не слід вважати простими; враховуючи також предмет спору, розмір позовних вимог, – слід вважати, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягала до задоволення та помилково була відхилена судом першої інстанції .
Тому ухвалу суду слід скасувати з постановленням нового додаткового рішення, яким слід задовольнити заяву та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі – 20000 грн.
Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та саму скаргу задовольнити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 7 грудня 2020 року– скасувати та постановити нове додаткове рішення, яким заяву представниці відповідача адвоката Школьної А.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, про розподіл витрат на професійну правничу допомогу – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі – 20000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

       Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

       Головуючий :                  Я.А. Левик
        Судді:                  Р.В. Савуляк 
                                 М.М. Шандра