ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" вересня 2021 р.           Справа№ 910/21157/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Разіної Т.І. 

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк"
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 (повний текст складено 12.03.2021)
у справі №910/21157/20 (суддя Баранов Д.О.) 
за позовом Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтекс"
про стягнення 163 911,00 грн,
ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтекс" про стягнення 163 911, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що третя особа порушила взяті на себе зобов`язання за укладеним з позивачем договором № 286/3/18/58 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 21.02.2018, виконання умов якого було забезпечено виданою відповідачем банківською гарантією № ВGV/U/03-2-0596 від 20.02.2018 на суму 163 911, 00 грн, внаслідок чого, на думку прокурора, наявні підстави для виплати позивачу вищевказаної суми.  
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії в розмірі 163  911,00 грн. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері суму судового збору в розмірі 2458,66 грн. Вирішено повернути на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері з Державного бюджету України суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 4204,49 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасної сплати суми банківської гарантії, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 163 911, 00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Український будівельно-інвестиційний банк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі №910/21157/20.
Разом з тим, скаржник просить поновити строк для апеляційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021, посилаючись на негативні наслідки перенесеного захворювання на COVID-19, які полягають у погіршенні пам`яті, втомлюваності, та загальному стані здоров`я представника скаржника.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неправильно встановлено обставини які мають значення для справи, а саме повноваження підписанта вимоги бенефіціара (позивача) та обставини встановлення належності представлення вимоги згідно з нормами положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затверджених постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639.
Зокрема, відповідач посилається на те, що на дату складання вимоги 10.01.2019 у директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України Гулевича В.В. закінчився строк дії довіреності № 220/476/д від 22.12.2017 якому надавалися повноваження вчиняти дії щодо договору про поставку для державних матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету) № 286/3/18/58 від 21.02.2018. 
Крім цього, за твердженням відповідача у довіреності №220/569/д від 17.12.2018 від 17.12.2018 відсутні повноваження на підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення забезпечення виконання договорів на закупівлю продуктів (товарів) укладених у 2018 році відповідно до бюджетних асигнувань на 2018 рік, з підставах що таке обмеження було встановлено довірителем.
Таким чином, факт видачі представнику позивача двох окремих довіреностей щодо правочинів вчинених відповідно до бюджетних асигнувань на 2018 рік та відповідно до бюджетних асигнувань на 2019, на думку відповідача, доводить те, що позивач чітко розділяє повноваження, якими наділений його представник, саме бюджетними асигнуваннями на кожен рік.
Короткий зміст відзиву прокурора на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
При цьому прокурор наголошує на тому, що довіреності від 22.12.2017 №220/476/д та від 17.12.2018 №220/569/д, видані Міністерством оборони України в особі Міністра оборони України Полтарака С.Т., який діючи відповідно до вимог нормативних актів, уповноважив директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України Гулєвича В.В. на підписання вимоги від 10.01.2019 №286/6/188, повністю відповідають положенням Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України та Закону України "Про центральні органи виконавчої влади".
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
Позивач та третя особа не скористалися правом подати письмові відзиви на апеляційну скаргу, хоча були належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги. Неподання відзивів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді - доповідачу) (складу суду) від 04.06.2021 апеляційну скаргу у справі №910/21157/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21157/20. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 року до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/21157/20.
23.06.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/21157/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 поновлено Акціонерному товариству "Український будівельно-інвестиційний банк" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі №910/21157/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі №910/21157/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі №910/21157/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Вирішено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
20.02.2018 Акціонерним товариством "Український будівельно-інвестиційний банк" (відповідачем) була надана Товариству з обмеженою відповідальністю "Олтекс" (третій особі) банківська гарантія №BGV/U/03-2-0596, оскільки, третю особу було визначено переможцем щодо постачання товару за темою: капелюхи та головні убори (1844) і вона має намір укласти з бенефіціаром - Міністерством оборони України (позивачем) договір на закупівлю товару.
Відповідно до умов банківської гарантії, відповідач безвідклично та безумовно зобов`язалося виплатити позивачу 163 911, 00 грн, протягом п`яти робочих днів з дня отримання письмової вимоги останнього, в якій стверджується про те, що принципал (третя особа) не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.
Термін дії гарантії - 04.02.2019 (включно) 
Зобов`язання відповідача згідно цієї гарантії втрачають силу в разі: закінчення строку дії цієї гарантії; своєчасне виконання у повному обсязі третьою особою своїх зобов`язань перед позивачем; повернення оригіналу гарантії відповідачу або подання позивачем письмової заяви про звільнення відповідача від обов`язків за гарантією.
21.02.2018 між Міністерством оборони України (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олтекс" (постачальник, третя особа) укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/18/58 (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику капелюхи та головні убори (1844) (лот 3. Берети 18443310-2 (Берети трикотажні на військовослужбовців Збройних Сил України) 1) берети трикотажні на військовослужбовців Збройних Сил України світло-оливкового кольору, 2) берети трикотажні для військовослужбовців Збройних Сил України яскраво-червоного кольору, 3) берети трикотажні для військовослужбовців Збройних Сил України сіро-синього кольору, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані в цьому договорі.  
Згідно п. 1.2. договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору визначаються у специфікації, за умовами якої, товар у кількості 11 000 шт. загальною вартістю 3 278 220, 00 грн має бути поставлений  до 30.06.2018 (включно).
Замовник має право зменшувати обсяг закупівлі товару залежно від реального фінансування видатків замовника та у разі зменшення потреби (п. 1.4 договору).
Ціна цього договору становить: 3 278 220, 00 грн, у тому числі ПДВ 546 370, 00 грн (за загальним фондом) (п. 3.1 договору). 
За правилами п. 4.1. договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі), але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.
В силу приписів п. 5.1. договору товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.
Строк поставки товару буде визначений в специфікації договору.
Підпунктом 6.3.1. договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1. договору).
Відповідно до п. 11.1. договору, постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 5 % від суми договору (банківська гарантія від 20.02.2018 року № BGV/U/03-2-0596 видана АТ "Український будівельно-інвестиційний банк" суму 163 911, 00 грн).
Додатком 12.1.1. до договору сторонами узгоджено рознарядку за специфікацією.
Додатковою угодою № 1 від 27.06.2018 до договору сторони внесли зміни до п. 1.2. вказаного договору, зазначивши, що номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору визначаються нижчевикладеною специфікацією: найменування товару - берети трикотажні для військовослужбовців Збройних Сил України світло-оливкового кольору; вимоги до товару - відповідність технічному опису та зразку-еталону; строк поставки - 5 000 одиниць товару вартістю 1 241 750,00 грн. - у строк до 20.07.2018 включно; найменування товару - берети трикотажні для військовослужбовців Збройних Сил України яскраво-червоного кольору; вимоги до товару - відповідність технічному опису та зразку-еталону; строк поставки - 3 000 одиниць товару вартістю 745 050,00 грн. - у строк до 20.07.2018 включно; найменування товару - берети трикотажні для військовослужбовців Збройних Сил України сіро-синього кольору; вимоги до товару - відповідність технічному опису та зразку-еталону; строк поставки - 3 000 одиниць товару вартістю 745 050,00 грн. - у строк до 20.07.2018 включно. Ціна товару з ПДВ складає 3 278 220,00 грн. 
Проте, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання за договором № 286/3/18/58 від 21.02.2018, Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Олтекс" про стягнення штрафу та пені в розмірі 312 619, 26 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі № 910/17608/19 позов Міністерства оборони України задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтекс" на користь Міністерства оборони України  пеню у розмірі 8 314, 39 грн., штраф у розмірі 22 947, 54 грн та судовий збір у розмірі 4689, 30 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
З огляду на неналежне виконання постачальником зобов`язань за договором від 21.02.2018 №286/3/18/58 позивач звернувся до відповідача з вимогою від 10.01.2019 № 286/6/188 щодо сплати гарантійного платежу у розмірі 163 911, 00 грн, відповідно до умов банківської гарантії від 20.02.2008 № BGV/U/03-2-0596. Вказана вимога підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України Гулевичем В.В. на підставі довіреностей від 22.12.2017 № 220/476/д, від 17.12.2018 №220/569/д, виданих Міністром оборони України Полторак С.Т. До вказаної вимоги надано копію гарантії та три копії довіреностей, які наявні у матеріалах справи.
31.01.2019 листом № 0445-БГ відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті гарантійного платежу за банківською гарантією від 20.02.2008 № BGV/U/03-2-0596, оскільки вимога підписана неуповноваженою особою Гулевичем В.В., який не має повноважень на підписання вимоги щодо стягнення забезпечення виконання договорів, укладених відповідно до бюджетних асигнувань на 2018 рік. Крім того, відповідно до змісту гарантії підставою для виплати гарантійного платежу є невиконання третьою особою сукупності вимог - порушення асортименту, кількості, якості та строків поставки товару.
Не погодившись з вказаною відмовою, прокурором в інтересах держави в особі позивача було подано суду першої інстанції даний позов, що і стало причиною виникнення даного спору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії в розмірі 163  911,00 грн. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері суму судового збору в розмірі 2458,66 грн. Вирішено повернути на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері з Державного бюджету України суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 4204,49 грн.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Судова колегія зазначає, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі банківської гарантії. Особливості регулювання цих правовідносин визначено, зокрема, параграфом 4 глави 49 Цивільного кодексу України, положеннями глави 22 Господарського кодексу України, Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, Уніфікованими правилами міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.
Статтею 546 Цивільного кодексу України унормовано види забезпечення виконання зобов`язання.
Зокрема, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
За правилами ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Статтею 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
Згідно ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
При цьому, у відповідності до ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Колегія суддів зазначає, що гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником. Проте, особливістю гарантії є те, що її чинність не залежить від дійсності або чинності основного зобов`язання, що забезпечується гарантією. Отже, гарантійне зобов`язання носить самостійний, автономний характер по відношенню до основного зобов`язання.
Водночас, оскільки гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником, законне право вимоги кредитора до гаранта може виникнути лише у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником.
За приписами ч. 1 ст. 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Згідно з п. 3 р. I Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 (надалі - Положення), гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин; гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
За змістом п. 1 гл. 2 р. III вказаного Положення, у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).
Відповідно до п. 2 р. І Положення, безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.
З умов гарантії та норм права випливає, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення бенефіціаром гаранту письмової вимоги в межах строку дії гарантії разом із зазначеними в ній необхідними документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.
Як на підставу настання гарантійного випадку, прокуратура посилається на те, що постачальник не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного постачання товару за договором №286/3/18/58 від 21.02.2018, що зокрема підтверджується рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2020 у справі № 910/17608/19 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтекс" про стягнення 312 619,26 грн.
Вказаним судовим рішенням позовні вимоги Міністерства оборони України задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтекс" на користь Міністерства оборони України пеню у розмірі 8  314, 39 грн, штраф у розмірі 22  947,54 грн та судовий збір у розмірі 4  689,30 грн.
Беручи до уваги те, що судове рішення у справі № 910/17608/19 набрало законної сили, у зв`язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлені в цій справі обставини, зокрема, щодо неналежного виконання постачальником договірних зобов`язань, як вірно констатовано місцевим господарським судом, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
За наведеного доводи відповідача про те, що позивачем пред`явлено вимогу за відсутності обставин, що зумовлюють настання гарантійного випадку, визнаються судовою колегією необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом та сторонами не заперечується, що вимога від 10.01.2019 №286/6/188 підписана Гулевичем В.В. директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, на підтвердження повноважень якого надавались довіреності від 22.12.2017 № 220/476/д та від 17.12.2018 №220/569/д, видані Міністром оборони України Полторак С.Т.
Зі змісту довіреності від 22.12.2017 № 220/476/д слідує, що Гулевичу В.В. надано повноваження на підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів та укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), майна (обладнання) продовольчої, речової та служби пально-мастильних матеріалів, виконання робіт, надання послуг відповідно до бюджетних асигнувань на 2018 рік на централізовану оплату за бюджетними програмами.

Зі змісту довіреності від 17.12.2018 № 220/569/д слідує, що Гулевичу В.В. надано повноваження на підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів та укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), майна (обладнання) продовольчої, речової та служби пально-мастильних матеріалів, виконання робіт, надання послуг відповідно до бюджетних асигнувань на 2019 рік на централізовану оплату за бюджетними програмами.
Відповідно до ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
За правилами ст. 244 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Статтею 246 Цивільного кодексу України унормовано, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.
Як встановлено судом першої інстанції, довіреності від 22.12.2017 № 220/476/д та від 17.12.2018 №220/569/д були видана Гулєвичу В.В. Міністром оборони України Полтараком С.Т.
В силу вимог ст. 8 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністр як керівник міністерства: - очолює міністерство, здійснює керівництво його діяльністю; - представляє міністерство у публічно-правових відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами; - визначає обов`язки першого заступника міністра, заступників міністра, розподіл повноважень міністра між першим заступником міністра та заступниками міністра, які вони здійснюють у разі його відсутності; - підписує накази міністерства; - дає обов`язкові для виконання державними службовцями та працівниками апарату міністерства доручення.
Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів № 671 від 26.11.2014 (надалі - Положення про МОУ), передбачено, що міністр представляє Міністерство оборони України у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами і організаціями в Україні та за її межами.
Отже, Міністр оборони України Полтараком С.Т. у межах своєї компетенції, передбаченої ст. 8 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", видав довіреності від 22.12.2017 № 220/476/д та від 17.12.2018 №220/569/д директору Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерству оборони України Гулєвичу В.В.
Відтак, доручення Міністра оборони України Полтараком С.Т. у вигляді видачі довіреностей від 22.12.2017 № 220/476/д та від 17.12.2018 №220/569/д директору Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МОУ Гулєвичу В.В. на підписання вимог до банка-гаранта та стягнення коштів на виконання договорів на закупівлю продукції (товарів), зокрема, за договором № 286/3/18/58 від 21.02.2018, було правомірним та таким, що ґрунтувалось на вимогах Закону та локальних нормативних актах Міністерства оборони України.
При цьому, колегія суддів погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про те, що визначені даною довіреністю повноваження Гулевича В.В. обмежені щодо бюджетних асигнувань на 2019 рік лише в частині укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю товарів, послуг тощо. Повноваження щодо підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій жодних обмежень по року бюджетних асигнувань не містять.
Підсумовуючи вищенаведене в сукупності доводи відповідача про те, що вимога була підписана неуповноваженою особою позивача відхиляються за їх безпідставністю та необґрунтованістю. 
Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з вимогою від 10.01.2019 №286/6/188 щодо сплати гарантійного платежу у розмірі 163 911,00 грн, відповідно до умов банківської гарантії №ВGV/U/03-2-0596 від 20.02.2018, в межах дії гарантійного строк, що встановлений до 04.02.2019.
Колегія суддів зазначає, що відповідач взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання щодо виплати позивачу суми гарантії у разі невиконання (неналежного виконання) умов договору №286/3/18/58 від 21.02.2018, неналежне виконання якого встановлено судовим рішенням.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про стягнення банківської гарантії у сумі 163 911,00 грн є обґрунтованими, а відтак правомірно задоволені місцевим господарським судом.
Відносно обставин пред`явлення позову прокуратурою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Зі змісту абз. 1 - 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.
Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено такі правові висновки: "Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №906/982/19.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви прокурор обґрунтував необхідність подання позову у даній справі в інтересах держави тим, що уповноваженим органом здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України, яким не вживались заходи, спрямовані на стягнення банківської гарантії, шляхом подання відповідного позову.
Військова прокуратура Київського гарнізону, з метою встановлення підстав для захисту інтересів держави, звернулась з листом від 09.12.2020 №16/6651вих20 до Міністерства оборони України для отримання інформації щодо обставин використання бюджетних коштів, фактично надаючи вказаним органам відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом проведення перевірок виявлених прокуратурою фактів порушень закону, вчинення дій з виправлення ситуації, в тому числі подання позову. Однак Міністерством оборони України таких заходів вжито не було, що підтверджується листом від 09.12.2020 № 16/6651вих-20.
Враховуючи що, у даному випадку, невиконання умов договору поставки № 286/3/18/58 від 21.02.2018, забезпеченого банківською гарантією, впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому, шкода, яка була спричинена Міністерству оборони України невиконанням зобов`язань, є безпосередньою шкодою інтересам держави.
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що звернення прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до місцевого господарського суду з даним позовом є правомірним та таким, що направлений на захист охоронюваних законом інтересів держави.
Доводи апеляційної скарги про те, що викладені в оскаржуваному рішенні висновки не відповідають встановленим обставинам справи, а також те, що його прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, без дослідження усіх доказів, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.
Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 у справі №910/21157/20 - без змін.
Матеріали справи №910/21157/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                Т.І. Разіна