ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2021 р.                                                                   Справа №914/649/20

М. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого – судді                              Матущака О.І.
суддів:                                                  Бойко С.М.
Бонк Т.Б.

за участю представників сторін від:
позивача:Колянковський Т.М. (адвокат);
відповідач-1: не з`явився;
відповідач-2: Анохін Ю.І. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу                    Товариства з обмеженою відповідальністю   «Львівський завод фрезерних верстатів» м. Львів

на рішення                                                  Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 (повне рішення - 09.12.2020, суддя Бортник О.Ю.)

у справі                                                     №914/649/20

за позовом                                                  Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» м. Львів

до відповідачів                                         1.          Львівської міської ради, м. Львів

2.          Товариства з обмеженою відповідальністю «Будімпекс-2000», м.Львів

про                                                            визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради; визнання незаконною бездіяльності Львівської міської ради та зобов`язання до вчинення дій; скасування реєстраційних дій з реєстрації земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:
Суть спору.
ТОВ   «Львівський завод фрезерних верстатів» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради та ТОВ   «Будімпекс-2000» про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 21.11.2019 № 5969 «Про надання ТОВ «Будімпекс-2000» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 (корпус 4)», скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 4610136800:02:005:0441 площею 0,3832 га у Державному земельному кадастрі; визнання незаконною бездіяльності Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ТОВ «ЛЗФВ» про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 та зобов`язання Львівської міської ради розглянути таку заяву та прийняти рішення відповідно до вимог   ЗК України (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка по своїй суті є заявою про зміну предмета позову). 
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є правонаступником ТДВ «Львівський завод фрезерних верстатів», який створено в процесі реорганізації з ВАТ «Львівський завод фрезерних верстатів».   Позивач набув прав на нерухоме майно, яке первинно належало Львівському заводу фрезерних верстатів. В зв`язку з цим, у позивача наявне   право на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно.   
Позивач 21.08.2018 звернувся до відповідача-1 із заявою № 25 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7807га під цим нерухомим майном. Однак, відповідач-1 відповіді, а також дозволу на розробку проекту відведення у формі, передбаченій законом, позивачу не надав.
Водночас 21.11.2019 відповідачем-1 прийнято ухвалу № 5969, якою надано ТОВ «Будімпекс   2000» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3832га на вул.Зеленій 149 у м.Львові.
Вказану ухвалу позивач вважає незаконною, оскільки її прийнято з порушенням процедури   прийняття такої ухвали; земельна ділянка, якої стосується спірна ухвала, входить в межі земельної ділянки,   яка обліковується за заводом фрезерних верстатів, і на якій знаходиться нерухоме майно позивача.
          Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог   ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» до   Львівської міської ради; у задоволенні позову позивача      до ТОВ   Будімпекс-2000   відмовлено повністю.
В частині закриття провадження рішення суду мотивоване тим, що Львівська   міська рада   під час вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснила владні управлінські функції, оскільки в цих правовідносинах відповідач-1 реалізував свої контрольні функції у сфері управління. Оскаржувана бездіяльність та рішення відповідача-1 пов`язані із делегованими йому законом повноваженнями для перевірки   правильності даних, необхідних для прийняття рішення відповідачем-1. Такі відносини є публічно-правовими відносинами і спір  щодо таких підсудний адміністративному суду.
В частині відмови у задоволенні позову до відповідача-2, то рішення суду мотивоване тим, що у суду відсутні підстави для висновку про порушення, невизнання або оспорення відповідачем-2 прав і законних інтересів позивача шляхом прийняття спірної ухвали, оскільки відповідач-2 цієї ухвали не приймав та державної реєстрації земельної ділянки не здійснював.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи. 
Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду по суті. Апеляційна скарга обґрунтована такими обставинами:
-          позивач створений в результаті виділу із ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» та є його правонаступником, що підтверджується відкритими даними ЄДРПОУ та витягом зі статуту ТОВ «ЛЗФВ». Позивач набув прав на нерухоме майно, яке первинно належало Львівському заводу фрезерних верстатів, у зв`язку з чим, у позивача наявне   право на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно;
-          з метою визначення розміру та конфігурації земельної ділянки ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» під належними об`єктами нерухомого майна у 2018 ФОП Пірус О.М. було розроблено План земельної ділянки ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» у м. Львові по вул. Зеленій, 149 площею 0,7807 га. В подальшому 21.08.2018 позивач звернувся до міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 площею 0,7807 га. Однак, всупереч вимогам ст. 123 Земельного кодексу України, Львівська міська рада ані у встановлений місячний строк, ані до теперішнього моменту не прийняла рішення за наслідками поданої позивачем заяви;
-          водночас до Львівської міської ради 06.08.2018 звернулося ТОВ «Будімпекс-2000» про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 площею 0,3832 га. Ухвалою Львівської міської ради від 21.11.2019 № 5969 було надано ТОВ «Будімпекс-2000» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 (корпус 4)»;
-          згідно пояснювальної записки до проекту ухвали від 21.11.2019 № 5969, пропонована до відведення на користь ТОВ «Будімпекс-2000» ділянка входить в межі земельної ділянки, яка обліковується за заводом фрезерних верстатів. Дані обставини підтверджуються також довідкою відділу у м. Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області. При цьому, згідно висновку експерта №41/19 від 05.03.2020 в межах пропонованої до відведення відповідачу-2 ділянки розташовані об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності позивача;
-          Львівська міська рада не вправі була приймати рішення про надання відповідачу-2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 площею 0,3832 га, оскільки така включається у частину земельної ділянки, яка належить позивачу. Враховуючи те, що така ухвала була прийнята, то вона підлягає скасуванню як така, що порушує права позивача як землекористувача та власника об`єктів нерухомості, які на ній розташовані; 
-          оскільки в даній справі існує спір про право цивільне і позивач обґрунтовує свій позов наявністю у нього права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці, якою він користується для обслуговування свого нерухомого майна, та знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер 4610136800:02:005:0441 площею 0,3832 га, на яку розроблено документацію із землеустрою відповідачем-2, то такий спір повинен розглядатися в межах господарського судочинства; 
-          місцевий господарський суд фактично по суті (а не по формі) прийняв судове рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю справи господарському суду, хоча по формі таке судове рішення в силу ст. 232 ГПК України мало бути у формі ухвали про закриття провадження у справі (якщо ж все ж таки суд дійшов висновку про закриття провадження);
-          оскаржуваним судовим рішенням не вирішено спір по суті, оскільки п.2 резолютивної частини сам по собі не свідчить про вирішення частини позовних вимог по суті, так як він стосується лише відповідача-2, а до нього окремі позовні вимоги заявлені не були – він є співвідповідачем у справі.
Відповідачем-1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття цього права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак   правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.
При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах, тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим. 
Відповідачем-2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції  залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. На думку відповідача-2, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що відсутні підстави для висновку про порушення, невизнання або оспорення відповідачем-2 шляхом прийняття оспорюваної ухвали та здійснення державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 4610136800:02:005:0441 площею 0,3832 га. 
Інших клопотань, заяв в порядку   ст.207 ГПК України   сторонами заявлено не було.
Фактичні обставини справи. 
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» є власником нерухомого майна, яке розташоване у м. Львові по вул. Зеленій, 149, а саме: теплового контрольного пункту літ. « 1Д-1», що підтверджується витягом з ДРРП № 128389296 від 21.06.2018 та технічним паспортом ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 8.11.2017, та інженерно-побутового корпусу Б-4,5, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №128395401 від 21.06.2018 та технічним паспортом ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 7.03.2007.
          Позивач ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» створений в результаті виділу із ТзДВ “Львівський завод фрезерних верстатів” та є його правонаступником, що підтверджується витягом зі статуту ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів». 
Вищеназване нерухоме майно набуте позивачем у власність внаслідок процедури виділу із ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів». ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» створений в процесі реорганізації з ВАТ «Львівський завод фрезерних верстатів», що підтверджується відкритими даними ЄДРПОУ та витягом зі статуту ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів». Відкрите акціонерне товариство «Львівський завод фрезерних верстатів» (ЄДРПОУ 00222278) було створене відповідно до наказу Міністерства Машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України за №1686 від 23.12.1994, на базі Львівського заводу фрезерних верстатів.
В межах такої процедури до статутного фонду ВАТ було внесено нерухоме майно заводу фрезерних верстатів згідно переліку, визначеного у листі ФДМУ від 20.10.2015. У зазначеному переліку вказані, зокрема, ті об`єкти нерухомого майна, про які позивач зазначає в позові. 
          Довідкою відділу у м. Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 21.08.2018 підтверджується, що земельна ділянка на вулиці Зеленій,  149, у м. Львові, на якій розташовані належні позивачу об`єкти нерухомого майна, обліковується за Львівським заводом фрезерних верстатів без належно оформлених документів на землекористування. 
          ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» 21.08.2018 надав згоду на вилучення ділянки орієнтовною площею 0,8 га під такими об`єктами нерухомого майна на користь ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів». Розмір та конфігурація земельної ділянки ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів», на якій розташоване належне йому нерухоме майно, визначено у 2018 році ФОП Пірус О.М., яким було розроблено план земельної ділянки ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» у м. Львові по вул. Зеленій, 149, площею 0,7807 га. 
           21.08.2018 ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів” подало до Львівської міської ради заяву № 25 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у м. Львові по вул. Зеленій, 149, площею 0,7807 га. До заяви було додано план земельної ділянки площею 0,7807 га та докази наявності права на нерухоме майно.
          В подальшому, листом Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради від 24.09.2018 № 2403-4825 позивач був проінформований, що запропонована до відведення ТОВ “ЛЗФВ” ділянка знаходиться в межах території, на яку розробляється проект змін до детального плану, яким планується визначити функціональне використання ділянок відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради від 25.05.2018 № 538 «Про внесення змін до детального плану території у районі вул. Зеленої, вул. М.Пимоненка, вул. Д.Січинського (зміна 1)». У  зв`язку з цим питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою може розглядатися лише після звершення розробки змін до детального плану території та затвердження цих змін відповідним рішенням виконкому Львівської міської ради.  
Окрім цього, даним листом позивачу було надано інформацію, що пропонована до відведення позивачу ділянка площею 0,7807 га накладається на ділянку площею 0,3832 га, на оформлення якої подано документи від відповідача-2 ТОВ “Будімпекс-2000”, і відповідно запропоновано позивачу відкоригувати графічні документи, узгодивши їх із ТОВ “Будімпекс-2000”. 
Така ж інформація щодо розробки змін до детального плану території підтверджувалася і листом Управління архітектури і урбаністики Департаменту містобудування міськради від 21.09.2018. 
Листом Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування міськради від 24.09.2018 № 2403-4827 відповідач-2 був проінформований, що запитувана ним для відведення ділянка знаходиться в межах території, на яку розробляється проект змін до детального плану, яким планується визначити функціональне використання ділянок відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради від 25.05.2018 № 538 «Про внесення змін до детального плану території у районі вул.  Зеленої, вул. М.Пимоненка, вул. Д.Січинського (зміна 1)». У зв`язку з цим питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою може розглядатися лише після звершення розробки змін до детального плану території та затвердження цих змін відповідним рішенням виконкому Львівської міської ради. Цим же листом відповідачу-2 було надано інформацію, що пропонована до відведення йому ділянка площею 0,3832 га накладається на ділянку площею 0,7807 га, на оформлення якої подано документи від позивача - ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів», і відповідно запропоновано відповідачу-2 відкоригувати графічні документи, узгодивши їх із ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів».
Отже, з матеріалів справи вбачається, що в один і той самий період до Львівської міської ради звернулися ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» та ТОВ «Будімпекс-2000» з заявами про надання згоди на розробку проекту землеустрою ділянок, які частково накладалися.  
В подальшому, 21.11.2019 Львівською міською радою була прийнята ухвала № 5969, якою було надано ТОВ «Будімпекс-2000» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3832 га на вул. Зеленій, 149 (корпус 4) для обслуговування виробничо-адміністративних будівель за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим переведенням їх до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно пояснювальної записки до проекту ухвали № 5969, яка виготовлена структурним підрозділом Львівської міської ради, пропонована до відведення на користь ТОВ «Будімпекс-2000» ділянка входить в межі земельної ділянки, яка обліковується за заводом фрезерних верстатів. Дані обставини підтверджуються також довідкою відділу у м. Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 24.04.2018.
Натомість рішення щодо заяви позивача ані у встановлений місячний строк, ані на дату звернення до суду, Львівською міською радою прийнято не було. 
При цьому, матеріалами справ підтверджується, що звернення ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» до Львівської міської ради обґрунтоване наявністю у товариства на праві власності об`єкті нерухомого майна, які розташовані на такій ділянці. На дату звернення до Львівської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, ані правовстановлюючі документи ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» на його нерухоме майно, ані реєстрація права власності на нього не були визнані недійсними або скасованими.
Позивачем долучено до позовної заяви копію технічного паспорту ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 8.11.2017 щодо теплового контрольного пункту “1Д-1”, який підтверджує наявність та схематичне розташування теплового контрольного пункту “1Д-1”. Зазначений технічний паспорт та дані в ньому відповідають технічному паспорту на будівлю теплового контрольного пункту “1Д-1”, складеного ОКП БТІ та ЕО ще 12.03.2007. Ці дані в свою чергу підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи ОКП БТІ та ЕО 2007 року на будівлю теплового контрольного пункту “1Д-1”, що підтверджує наявність такого нерухомого майна у позивача.
Вищевказана бездіяльність міської ради щодо розгляду заяви позивача, оскаржувана ухвала Львівської міської ради і здійснена на її підставі державна реєстрація земельної ділянки, унеможливлюють користування земельною ділянкою під нерухомим майном позивача, стали підставою звернення до суду.
Оцінка суду.
Предметом розгляду апеляційної скарги є позовні вимоги про   визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 21.11.2019 № 5969 «Про надання ТОВ «Будімпекс-2000» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 (корпус 4)», скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 4610136800:02:005:0441 площею 0,3832 га у Державному земельному кадастрі - звернені до обох відповідачів солідарно;   позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльності Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ТОВ «Львівський завод фрезерних верстатів» про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 та зобов`язання Львівської міської ради розглянути таку заяву та прийняти рішення відповідно до вимог   ЗК України   звернена лише до відповідача-1.
Відповідно ч.2, ч.3, ч.4, ч.6 та ч.15   ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею   1861   ЗК України.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
          Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
          Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
          З аналізу вищенаведених норм випливає, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.
          Закриваючи провадження у справі щодо позовних вимог до Львівської міської ради, суд не врахував, що у даному випадку міська рада не виконує управлінські функції як суб`єкт владних повноважень щодо надання вільної земельної ділянки, а є власником землі, на якій знаходиться нерухоме майно позивача та в силу вищезазначених норм ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, зобов`язана з дотриманням Закону надати власнику нерухомого майна таку земельну ділянку. 
          Враховуючи те, що позивач просив надати дозвіл щодо земельної ділянки, на якій знаходиться його нерухоме майно, то факт встановлення наявності чи відсутності такого нерухомого майна на земельній ділянці площею 0, 7807 га підлягає встановленню в межах розгляду господарського спору на підставі доказів, зокрема, судової технічної експертизи. А дослідження доказів та призначення судової експертизи щодо нерухомого майна здійснюється виключно у господарському процесі. 
                    До моменту встановлення такого факту та враховуючи висновок експерта, який надав позивач, а також наявність реєстрації нерухомого майна до моменту його скасування чи припинення, відсутні правові підстави стверджувати про відсутність нерухомого майна позивача на вказаній земельній ділянці, а відповідно зазначати про відсутність спору про право цивільне із закриттям провадження у справі. 
          При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за   статтею 16 Цивільного кодексу України   та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо      фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень (така правова позиція зроблена  у постанові Великої палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №536/233/16-ц).      
          За результатами оскаржуваної ухвали, відповідач-2 розробив проект землеустрою, на підставі ухвали сформована земельна ділянка площею 0,3832 га та присвоєно їй кадастровий номер, про що внесено відомості в ДЗК. 
          Отже, виходячи з норм Закону України «Про місцеве самоврядування», ЗК України щодо повноважень органу місцевого самоврядування, відповідач-2 набув цивільне право, а саме – вимагати у органу місцевого самоврядування затвердити розроблений проект землеустрою (за винятком випадків його невідповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів) та в подальшому отримати в оренду земельну ділянку.
          При цьому, судом апеляційної інстанції також береться до уваги, що в силу ч. 15 ст. 123 ЗК України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що додатково вказує на відсутність у цьому випадку дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування як органу влади і відповідно кваліфікацію цього спору як приватно-правового, а не публічно-правового. 
          Водночас, оскільки, земельна ділянка 0,3832 га входить у земельну ділянку площею 0,7807 га, на якій знаходиться нерухоме майно позивача та щодо якої позивач просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, то між позивачем та відповідачами виникли приватно-правові відносини щодо права цивільного.
Отже, наявність між позивачем та відповідачами приватно-правових відносин у зв`язку з прийняттям спірної ухвали, а також наявність нерухомого майна позивача на земельній ділянці 0,7897 га, до якої включена земельна ділянка 0,3832 га, щодо якої прийнята спірна ухвала, то така ухвала повинна розглядатися в межах господарського судочинства.  
Оскільки, позовна вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 4610136800:02:005:0441 площею 0,3832 га у Державному земельному кадастрі є похідною від першої вимоги та реалізована на підставі спірної ухвали, то така вимога повинна також розглядатися господарським судом. 
Суд  апеляційної інстанції окрім зазначеного вище також звертає увагу на те, що позовні вимоги щодо незаконності ухвали орану місцевого самоврядування та здійсненої на її підставі державної реєстрації земельної ділянки, а також визнання незаконної бездіяльності міської ради щодо неприйняття рішення щодо заяви позивача та зобов`язання Львівської міської ради розглянути таку заяву є   однорідними, нерозривно пов`язані між собою та ґрунтуються на одній правовій підставі - належності позивачу права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на спірній земельній ділянці. 
Наявність нерухомого майна на частині земельної ділянки, щодо якої прийнято оскаржувану ухвалу Львівською міською радою, унеможливлює подальше належне оформлення землекористування власником такого майна, яким є позивач.
Водночас зобов`язання відповідача-1 розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (на підставі наявного нерухомого майна на земельній ділянці) є способом усунення незаконної, на думку      позивача, бездіяльності Львівської міської ради. 
Розгляд вищезазначених позовних вимог за процесуальними нормами різного судочинства   порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій, що не гарантує дотримання принципу правової визначеності. 
А тому, визнання незаконною бездіяльності Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ТОВ «ЛЗФВ» про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 та зобов`язання Львівської міської ради розглянути таку заяву та прийняти рішення відповідно до вимог   ЗК України належить до предметної юрисдикції  господарських спорів. 
Твердження відповідачів про відсутність нерухомого майна спростовуються наявною реєстрацією такого майна. До моменту скасування чи припинення права на майно,  стверджувати про відсутність майна чи незаконну реєстрацію, є неправомірним.
Окрім цього, відповідно до п.  75 Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діяла на дату прийняття оскаржуваної міською радою ухвали від 21.11.2019, для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються:
1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення;
2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).
Відповідачами не подано належних і допустимих доказів вжиття міською радою заходів відповідно до вказаної вище норми підзаконного нормативно-правового акту про звернення до державного реєстратора із відповідною заявою про скасування запису про державну реєстрацію права власності, хоча усі передумови для цього, виходячи із її пояснень та поданих доказів, були наявними.
Твердження відповідачів про наявність правової позиції Великої палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц, згідно якої спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим, не стосується даних правовідносин, оскільки у правовідносин, які мають місце у цій справі йдеться не про вільну земельну ділянку, а земельну ділянку, на якій є нерухоме майно позивача.
Відповідно до ст. 232 ГПК України    судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Правомірними є твердження апелянта, що місцевий господарський суд фактично по суті (а не по формі) прийняв судове рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю справи господарському суду, хоча по формі таке судове рішення в силу ст. 232 ГПК України мало бути у формі ухвали про закриття провадження у справі (якщо ж все ж таки суд дійшов висновку про закриття провадження).
Оскаржуваним судовим рішенням не вирішено спір по суті, оскільки п.2 резолютивної частини сам по собі не свідчить про вирішення частини позовних вимог по суті, так як він стосується лише відповідача-2, а до нього окремі позовні вимоги заявлені не були – він є співвідповідачем у справі. А отже, закриття провадження щодо однієї ж і тої самої вимоги до Львівської міської ради через непідсудність справи господарським судам, виключає розгляд по суті таких вимог до відповідача-2.
Відповідно до ст. 277 ГПК України,   підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції здійснив неправильне тлумачення норм земельного та цивільного законодавства, що в свою чергу призвело до порушення норм процесуального права. 
Згідно ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи те, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про непідсудність частини позовних вимог господарським судам, повинен був прийняти форму судового рішення у вигляді ухвали про закриття провадження, однак прийняв рішення суду, то до застосування підлягає ст.271 ГПК України і як наслідок, його скасування із направленням справи для продовження розгляду по суті судом першої інстанції.
При цьому, з огляду на ст. 269 ГПК України щодо перегляду оскаржуваного судового рішення в межах вимог апеляційної скарги та повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених ст. 275 ГПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню у повному обсязі з направленням для продовження розгляду по суті судом першої інстанції усіх позовних вимог в сукупності.
Судові витрати.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду з направлення справи для продовження розгляду по суті, судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.
Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281- 284 ГПК України, 
Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю   «Львівський завод фрезерних верстатів»  задовольнити.

2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 скасувати. Справу направити для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

3.          Судові витрати за подання апеляційної скарги розподілити за результатами вирішення спору по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до            Верховного Суду (п.17.5   Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути      до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.07.2021 у зв`язку із відпусткою головуючого судді Матущака О.І.

Головуючий суддя                    О.І. Матущак
          
Судді                                                                                          С.М. Бойко

                                                                                                    Т.Б. Бонк