П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 814/1138/18	

Категорія: 112010201          Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 02.02.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                       – Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області задоволено частково.
Зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області провести перерахунок грошового забезпечення для призначення пенсії та виплачувати ОСОБА_1 , з 01 грудня 2017 року, у розмірі 56% грошового забезпечення з урахуванням таких складових грошового забезпечення з врахуванням надбавки до посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці "таємно" – 10%, у розмірі 33,97 грн., згідно з Довідкою військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 15 березня 2018 року №6 та з Витягом з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу у військовій частині НОМЕР_1 за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року від 05 січня 2018 року №6; щомісячної додаткової грошової винагороди, згідно з Витягом з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу у військовій частині НОМЕР_1 за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року від 05 січня 2018 року №6 та з Довідкою військової частини НОМЕР_1 про сплату єдиного соціального внеску з щомісячної додаткової грошової винагороди від 15 березня 2018 року №9; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, згідно з Витягом з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу у військовій частині НОМЕР_1 за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року від 05 січня 2018 року №6 та з Довідкою військової частини НОМЕР_1 про сплату єдиного соціального внеску з матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 15 березня 2018 року №10; грошової допомоги на оздоровлення згідно з Витягом з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення позивачу у військовій частині НОМЕР_1 за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року від 05 січня 2018 року №6 та з Довідкою військової частини НОМЕР_1 про сплату єдиного соціального внеску з грошової допомоги на оздоровлення від 15 березня 2018 року №11.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року заяву позивача задоволено, установлено судовий контроль за виконанням рішення суду від 05 вересня 2018 року у справі №814/1138/18.
Зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області не пізніше 23 листопада 2020 року подати до суду звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі №814/1138/18.
20 листопада 2020 року відповідач подав звіт на виконання зазначеної вище ухвали суду, в якому зазначає, що на виконання рішення суду від 05 вересня 2018 року він провів перерахунок пенсії позивача з 01 грудня 2017 року. Відповідач також вказує, що з 01 січня 2018 року він провів наступний перерахунок пенсії позивача за нормами постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі Постанова №103). Відповідач зазначає, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 05 листопада 2013 року у справі №21-293а13 та постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 19 грудня 2011 року №8, що у випадку, коли в рішенні суду не визначено кінцевої дати періоду, за який необхідно здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача пенсії.
28 грудня 2020 року позивач подав заперечення на звіт відповідача, в якому посилається на невиплату йому доплати, обчисленої відповідачем на виконання рішення суду від 05 вересня 2018 року, та просить установити відповідачу новий строк для подання звіту про виконання рішення суду від 05 вересня 2018 року. 
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення було відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у зв`язку з тим, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції щодо суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. Натомість, рішення суду не є виконаним в повному обсязі, оскільки доплата по перерахунку пенсії за рішенням суду у розмірі 19 002,26 грн. йому взагалі не була виплачена. 
Крім того, апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на Порядок №649, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року, який є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, включаючи органи Пенсійного фонду України. Однак, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року, яке було змінено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року було визнано протиправними та нечинними п.п.1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".
У відзиві ГУПФ України в Миколаївській області на апеляційну скаргу вказується, що згідно рекомендацій Пенсійного фонду України (копії листів Пенсійного фонду України наявні в матеріалах справи) позивачу проведено розрахунок та виплату різниці пенсії з 01 грудня 2017 року (дати, з якої рішенням суду зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача) по 01 січня 2018 року (дати початку дії Постанови №103) в розмірі 2103,79 грн., виплаченої 22 липня 2020 року. Таким чином, відповідач наголошує на тому, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року в адміністративній справі №814/1138/18 виконано відповідачем відповідно до покладених судом зобов`язань в межах повноважень, визначених чинним законодавством. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктом владних повноважень рішення суду фактично виконано, а тому в задоволенні заяви позивача про встановлення нового строку подання звіту про виконання рішення суду – належить відмовити.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абз.3 п.2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява №60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (п.84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; п.43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; п.п.46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; п.64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).
Судом можуть бути вжиті заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.
На підставі аналізу ст.ст. 3, 8, ч.ч.1, 2 ст. 55, ч.ч.1, 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в п.2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 КАС України.
З метою забезпечення виконання судового рішення ст. 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №649).
Відповідно до п.1 Порядку №649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, коштами, передбаченими в державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Згідно з п.3 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.
Пунктами 4 Порядку №649 передбачено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.
Відповідно до п.10 Порядку №649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету у спосіб перерахування коштів боржнику.
Системний аналіз наведених правових норм, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.
Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що п.п.1 та 2 Порядку №649 визнано протиправними та нечинними рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року, яке було змінено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, оскільки судове рішення набрало законної сили 22 липня 2020 року, а отже, була чинна на момент виникнення спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі №814/1138/18 ГУПФ України у Миколаївській області проведено перерахунок пенсії позивача. 
Втім, різницю пенсії ОСОБА_1 у розмірі 19 002,26 грн. за період з січня 2018 року по жовтень 2018 року, яка обчислена за рішенням суду, відповідно до Порядку №649, внесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що здійснення нарахування пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року, зокрема, зобов`язано пенсійний орган виплатити перераховану різницю пенсії.
Доказів на вчинення боржником дій щодо виплати ОСОБА_1 вказаної різниці в сумі 19 002,26 грн. до суду не надано, що свідчить про неповне виконання судового рішення на момент подання боржником звіту та свідчить про необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про визнання поданого ГУПФ України у Миколаївській області звіту таким, що підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі.
Окрім того, колегія суддів приймає до уваги наявність Постанови від 08 лютого 2019 року ВП №57554552 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Д.К. якою закінчено виконавче провадження, у зв`язку з невиконанням боржником – ГУПФ України в Миколаївській області рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року по справі №814/1138/18 та 07 лютого 2019 року до Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами боржника – ГУПФ України в Миколаївській області.(а.с.201)
Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
За таких обставин, колегія суддів, на підставі ч.1 ст. 382 КАС України, вважає за необхідне встановити новий строк для подання відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, та суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим судове рішення, відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, ч.ч.1, 3 ст. 320, ст.ст. 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, ст. 382 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення – задовольнити частково.
Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року по справі №814/1138/18.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати до Миколаївського окружного адміністративного суду у тридцятиденний строк з моменту набрання законної сили постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року по справі №814/1138/18. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

          Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуючий: 	 	Бітов А.І.	
Суддя:  Суддя:	    	Лук`янчук О.В.    Ступакова І.Г.