ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4132/21 Справа № 200/15911/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря — Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
                        ОСОБА_1 ,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -   

ВСТАНОВИЛА: 

       У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 40 000 грн. 
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06 жовтня 2014 року сталася ДТП за участю позивачки. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивачка було закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Внаслідок ДТП, позивачу було завдано моральної шкоди, яка вплинула на психічний стан останньої, внаслідок чого вона у період з 30 листопада 2014 року по 13 лютого 2015 року та з 02 березня 2015 року по 28 квітня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Також були порушенні її звичні життєві уклади.        
       Посилаючсиь на викладені обставини просила задовольнити заявлені позовні вимоги.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2018 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 40 000 грн., судовий збір у розмірі 640 грн., а всього 40 640 грн.        Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апеляційна скарга обгрунтовани тим, що відповідач є потерпілим у вищезазначеному ДТП, тому відсутні підстави про стягнення з нього моральної шкоди. Крім того, позивачем не наведено у своїй заяві які саме моральні страждання остання пережила та не довела, що воні пов`язані саме з ДТП.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 15 жовтня 2014 року 06 жовтня 2014 року близько 18:30 години в м.Дніпропетровську на вул.Короленка в районі буд.№6, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Нісан НОМЕР_1 своєчасно не вжила заходів, щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, або об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_1 та автомобіль Рено НОМЕР_2 . При ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби пошкодження.
       Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та на неї накладено штраф.
       Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАп, через відсутність складу адміністративного правопорушення.
       Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДТП, а саме неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях, що безпосередньо пов`язані із погіршенням стану її здоров`я, а також порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.
       Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.
       Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       Пунктом 5 даної Постанови також роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
       Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
       Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_2 не зазначає, чим саме відповідач завдав їй шкоду. В своєму позові заявниця посилається, що моральні страждання вона понесла внаслідок ДТП, проте відповідача не було визнано виним у скоєнні зазначеного ДТП та крім того, протокол про адміністративне правопорушення було складено саме на ОСОБА_2 .
Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Проте, звертаючись із позовними вимогами про стягнення моральної шкоди заявницею не було обгрунтовано її розмір та не зазначено якими діями відповідача її було завдано.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоду з підстав її недоведеності.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог банку. 

керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2018 року – скасувати.
        ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки — відмовити. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                        Е.Л. Демченко
                                                       
                                                                               М.О. Макаров