ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10367/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,     
за участю секретаря судового засідання Рубана А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " ЕЛВЕНТ" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №160/10367/20 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю " ЕЛВЕНТ"  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області     про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,- 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛВЕНТ" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило:
- скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.02.2020 року № 0004750518;
- скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.02.2020 року № 0004740518;
- скасувати податкову вимогу від 15.06.2020 року № 56692-56/484.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Сторони, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів ч.4 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також підстав позову, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, на підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 21.01.2020 року №267-п та направлення на перевірку №308 від 21.01.2020 року, посадовими особами податкового органу, відповідно до п.191.1 ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4  п.78.1 ст.78, п. 82.2 ст.82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ “Елвент” з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на прибуток та з податку на додану вартість  по взаємовідносинам з ТОВ “ЄВРОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ” за період з 01.01.2018р. по 31.12.2018р.
За результатами перевірки складено акт від 05.02.2020 року № 5920/04-36-05-18/38659140, відповідно до висновків Акту перевірки встановлені наступні порушення:
- п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України занижено податок на прибуток на суму 626250 грн.;
- п. 44.1 ст. 44. п.198.1, п.198.2, п.198., п. 198.6 ст.198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України занижено податок на додану вартість у сумі 695833 грн. 
          На підставі акту перевірки 5920/04-36-05-18/38659140  від 05.02.2020 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 25.02.2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення:
-№ 0004740518 , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 869791,25 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями на суму 695833 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 173958,25 грн.;
- №0004750518, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток  на суму 782812,50 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями на суму 626250 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 156562,50 грн.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковий орган, приймаючи спірні податкові повідомлення рішення діяв на підставі та у спосіб, визначений приписами чинного законодавства, а тому податкові повідомлення- рішення є правомірними.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За приписами пунктів 200.1 - 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, у відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
З аналізу приведених норм законодавства вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, і достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2018 року між ТОВ “Елвент” (Замовник) та ТОВ “ЄВРОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ” (Виконавець)  укладено договір на виконання робіт №01/04-18, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується на свій ризик виконати  в порядку та на умовах даного договору будівельно-монтажні роботи оздоровчого комплексу “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, що розмішений в Херсонській області, відповідно до погодженої сторонами Договірної ціни та Переліку робіт. 
Також, між сторонами були укладені Додаток № 1 до Договору, відповідно до якого вартість виконаних робіт складає 4175000 грн., в т.ч. ПДВ – 695833,33 грн., а також Додаток 2 - перелік робіт №1  на виконання будівельно-монтажних робіт до Договору №01/04-18.
          Особами, зазначеними як такі, що підписали договір та додатки №1, №2  від ТОВ “Елвент” є директор ОСОБА_1 та від ТОВ “ЄВРОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ” є директор ОСОБА_2 .
          На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надані наступні первинні документи: рахунок №15 від 27.06.2018 року на загальну суму  2975000  грн.; акт №01-06 приймання виконаних будівельно-монтажних робіт за 27.06.2018 року  на загальну суму  2975000  грн.; перелік робіт до акту №01-06 від 27.06.2018 року; рахунок №16 від 27.06.2018 року на суму 1200000 грн.; акт № 02-06 приймання виконаних будівельно-монтажних робіт за 27.06.2018 року  на загальну суму  1200000 грн.; перелік робіт до акту №21-06 від 27.06.2018 року; податкові накладні: № 61 від 27.06.2018 року на загальну суму 2975000 грн.. в т.ч. ПДВ - 495833,33 грн.; №98 від 27.06.2018 року на загальну суму 1200000грн.. в т.ч. ПДВ - 200000 грн.
Водночас, судом першої інстанції встановлено, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019 року у справі №203/1981/19 директора ТОВ “ЄВРОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ” - ОСОБА_2 визнано винуватим у злочині, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205 КК України та визначено йому покарання у виді штрафу, в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів. 
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_2 , який відповідно до реєстраційних документів був засновником та директором ТОВ “ЄВРОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ” з 05.04.2018 року, придбавши вказане підприємство без наміру здійснення господарської діяльності, пов`язаною з продажем товарів, виконанням робіт чи надання послуг, а виключно з метою прикриття незаконної діяльності не встановлених досудовим розслідуванням осіб, діючи за попередньою змовою в інтересах невстановлених слідством осіб. Придбання ТОВ “ЄВРОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ” та перереєстрація його в органах державної влади, надало можливість невстановленим досудовим розслідуванням особам під виглядом зовні законної діяльності здійснювати документальне оформлення неіснуючих господарських операцій, з метою незаконного формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток на користь суб`єктів підприємницької діяльності реального сектору економіку, тим самим сприяти службовим особам підприємств – фактичних платників податку в ухиленні від сплати податків до державного бюджету. 
Матеріалами справи підтверджено, що в період з 25.04.2018 року по 27.06.2018 року  первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ “Елвент” підписані ОСОБА_2 , як директором ТОВ “ЄВРОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ”.
Відповідно до приписів ч.6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, з урахуванням вироку суду, прийнятого відносно контрагента позивача, податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
Наведене свідчить про те, що фактично дані бухгалтерського та податкового обліку сформовані позивачем по взаємовідносинам із зазначеним контрагентом за відсутності реально вчинених господарських операцій та на підставі первинних документів, які не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважною особою.
Первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.
Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №808/144/13-а (К/9901/2844/18), постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №826/6986/14 (К/9901/3681/18), у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 року у справі № 826/11252/16.
Відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що первинні документи, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими і підписаними звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, а тому віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та до валових витрат за наслідками спірних господарських операцій є безпідставним.
Також судом, не приймається до уваги доводи позивача проте, що на даний час триває судовий розгляд, щодо перегляду вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019 року за нововиявленими обставинами, оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27.08.2020 року ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2020 року, якою заяву адвоката Коровая А.А. в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд  за нововиявленими обставинами вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019 року залишено без задоволення – залишено без змін. 
Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта щодо декриміналізації статті 205 Кримінального кодексу України, і як наслідок відсутність підстав для врахування вироку суду, з огляду на те, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України  про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється  на юридичних осіб.  
Більш того, наведене не спростовує факти, встановлені вироком суду, а доводи позивача щодо декриміналізації відповідної статті КК України свідчать лише про визнання державою відповідного рішення таким, що не є карним діянням та виключення такого діяння з кримінального законодавства. Проте, це не свідчить про виправдання засудженого за реабілітуючими обставинами.  
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " ЕЛВЕНТ" – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №160/10367/20– залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 – 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко