Головуючий І інстанції: С.В. Воловик

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 р. 	Справа № 480/4812/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.02.2021, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 22.02.21 по справі № 480/4812/20
за позовом              ОСОБА_1  
до             Департаменту патрульної поліції                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі за текстом також – відповідач, Департамент), у якому просив:
- визнати протиправними дії Департаменту, що виразились у відмові йому в зарахуванні періоду служби в органах податкової міліції з вересня 2004 року по червень 2010 року до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки;
- зобов`язати Департамент зарахувати період його служби в органах податкової міліції з вересня 2004 року по червень 2010 року до загального стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугою років, надання додаткової оплачуваної відпустки. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Департаменту, що виразились у відмові ОСОБА_1 в зарахуванні періоду служби в органах податкової міліції з 23.06.2008 по 30.06.2010 до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Зобов`язано Департамент зарахувати період служби в органах податкової міліції ОСОБА_1 з 23.06.2008 по 30.06.2010 до загального стажу для виплати відсоткової надбавки за вислугою років, надання додаткової оплачуваної відпустки. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.  
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту на користь ОСОБА_1  витрати на оплату судового збору в сумі 420,40 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог,  позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на обставини справи, зазначив про безпідставне незадоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо зарахування до вислуги років позивача проходження служби на посадах рядового складу податкової поліції в період з 01.09.2004 по 22.06.2008.
За результатами апеляційного розгляду позивач просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив,  що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивачем надано до матеріалів справи пояснення щодо Наказу Державної податкової адміністрації у Херсонській області №244-0 від 30.06.2010.
Відповідно до положеньч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах  доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
ОСОБА_1 в період з 01.09.2004 по 22.06.2008 проходив навчання курсантом Національного університету державної податкової служби України, а в період з 23.06.2008 по 30.06.2010 проходив службу в органах податкової міліції у Херсонській області, що підтверджуються наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача та витягом з послужного списку особової справи (а.с.14-15, 16-21).
Наказом ДПА у Херсонській області від 30.06.2010 за №244-о ОСОБА_1 звільнений з 30.06.2010 у запас Збройних Сил України за підпунктом "ж" п.64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Наказом Головного управління МВС в м. Києві від 23.03.2015 за №219о/с ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ.
Наказом Департаменту патрульної поліції від 30.12.2016 за №370 о/с ОСОБА_1 прийнятий на посаду командира батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми, що в подальшому змінило назву на Управління патрульної поліції в Сумській області.
Згідно з витягом з Наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 30.03.2018 за №311 о/с ОСОБА_1 встановлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 01.04.2018  - 03 роки 00 місяців 07 днів (а.с.13).
14.07.2020 позивач звернувся до Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України із рапортом, в якому, крім іншого просив надати інформацію про причини неврахування стажу служби в органах податкової міліції до стажу для виплат відсоткової надбавки за вислугу років (а.с.11).
Листом Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.07.2020 за №8189/41/38/01-2020 ВН позивача повідомлено, що статтею 78 Закону України "Про Національну поліцію" визначено вичерпний перелік органів та установ, робота в яких зараховується до стажу роботи в поліції. Оскільки до вказаного переліку не включено службу в податковій міліції Державної фіскальної служби України, підстави зарахування такого періоду служби до стажу в поліції, який дає на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відсутні (а.с.12).
Позивач вважаючи, що протиправними діями відповідача щодо незарахування до його стажу служби в поліції  періоду служби в органах податкової міліції з вересня 2004 року по червень 2010 року порушено його право на отримання державного соціального забезпечення  певного рівня, додаткової оплачуваної відпустки, звернувся  до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, виходячи з того, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України, дійшов висновку про те, що до стажу служби позивача в поліції зараховується період служби в податковій міліції з 23.06.2008 по 30.06.2010.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони ( зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2509-VIII від 12.07.2018 року, до вказаних змін - час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих); 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Відповідно до преамбули Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393), остання прийнята відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і Постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону.
Статтею 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" передбачено, що Порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій відповідно до цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Порядок №393 встановлює порядок обчислення стажу (вислуги років) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, який проводиться саме з метою призначення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ".
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пункт 2 Порядок №393 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 2 Порядку №393 не може бути застосовано при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в порядку ст. 78 Закону України "Про Національну, оскільки Порядок №393 прийнято на виконання Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" та може бути застосована для визначення вислуги років  особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ саме у випадку призначення пенсії за вислугу років.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 3 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС України, затвердженого Наказом МВС України від 06.04.2016 №260, до вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені ч.2 ст.78 Закону України "Про Національну поліцію".
Отже, при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи ч.2 ст.78 Закону України "Про Національну поліцію", якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.
При цьому, делегування частиною 4 статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені ч. 2 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію".
За таких обставин і правового врегулювання колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період навчання позивача з 01.09.2004 по 23.06.2008 курсантом в Національному університеті державної податкової служби України ДПА України не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 19 листопада 2019 року у справі №520/903/19.
Посилання апелянта на те, що наказом Державної податкової адміністрації  у Херсонській області №244-о від 30.06.2010 про його звільнення зазначено вислугу років в податковій міліції станом на 30.06.2010 – 5 р.9 м. 29 дн., колегія суддів  до уваги не приймає з урахванням положень ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» та вище зазначеної  практики Верховного Суду.
Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає.
 Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року по справі № 480/4812/20  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.В. Присяжнюк