Справа № 348/1544/19 
Провадження № 22-ц/4808/972/21 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       головуючої                        Томин О.О.
                       суддів:                        Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Міськевич О.Я. 24 березня 2021 року в м. Надвірна, повний текст якого виготовлено 2 квітня 2021 року, у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року Державна іпотечна установа звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.10.2006 року між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1550рv17-06, відповідно до якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, повернення, терміновості, платності, у розмірі 9700,00 дол. США, з оплатою по процентній ставці 15 процентів річних (позичковий рахунок № НОМЕР_1 ). Строк повернення кредитних коштів - до 18.10.2021 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.
Відповідно до умов даного договору, починаючи з квітня 2008 року позичальник зобов`язаний щомісячно погашати суму основного боргу в сумі 59,87 дол. США, а також сплачувати відсотки, нараховані за попередній календарний місяць, у термін до 10 числа кожного місяця на рахунок відсотків - №22084173509101.
Додатковою угодою №1 від 01.09.2008 року до Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом, починаючи з 01.09.2008 року встановлена в розмірі 16 процентів річних.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме відкрив позичальнику кредитну лінію в розмірі 9700,00 дол. США та надав позичальнику в рахунок відкритої кредитної лінії грошові кошти в сумі 5500,00 дол. США, що підтверджується заявою на відкриття кредитної лінії від 17.10.2006 року, заявою на видачу коштів в рахунок кредитної лінії від 18.10.2006 року.
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 18.10.2006 року між банком та відповідачем був укладений Договір іпотеки, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу Вірстюком Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №Д-796, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
11.02.2015 року між банком та позивачем був укладений Договір відступлення права вимоги №17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №616, який 17.09.2015 року набрав чинності в частині відступлення банком та набуття позивачем всіх прав вимоги за кредитним договором та договорами іпотеки.
Позивач надіслав позичальнику повідомлення про відступлення прав вимоги (лист від 15.10.2015 року №7357/11/2), в якому повідомлялося про факт набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Листом від 23.11.2015 року №3-242100/22658 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська О.С. надала довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам станом на 17.09.2015 року. Так згідно із п. 649 Додатку 2 до вказаного листа залишок основних зобов`язань позичальника за кредитним договором станом на 17.09.2015 року становить 95650,20 грн.
30.11.2018 року відповідач частково сплатила позивачу заборгованість за кредитним договором в сумі 5000 грн. Вказана обставина відображена в довідці позивача про стан заборгованості відповідача. Таким чином, вчинивши вище вказані фактичні дії на користь позивача, відповідач підтвердила наявність у позивача прав кредитора за кредитним договором.
На даний час позичальником порушено умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування ним.
Станом на 10.07.2019 сума заборгованості позичальника перед позивачем складає 233917,77 грн., з яких: 95650,20 грн. - заборгованість по сумі основного боргу; 54218,10 грн. - прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом; 34819,84 грн. - сума пені; 49229,63 грн. - інфляційні втрати. Дану суму боргу позивач просив суд стягнути з відповідача.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 24 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1550pv17-06 від 18.10.2006 року в сумі 159367 грн. 86 коп., з яких: 83891,52 грн. – заборгованість по сумі основного боргу; 40656,50 грн. – прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом; 34819,84 грн. – сума пені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи 2390 грн. 53 коп. сплаченого судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованості за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1550pv17-06 від 18.10.2006 року на суму 74549 грн. 91 коп. – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 25320,28 грн., з яких 11758,68 грн. – заборгованість по сумі основного боргу, 13561,60 грн. – заборгованість по сплаті процентів, Державна іпотечна установа подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що 30.11.2018 року відповідач частково сплатила позивачу заборгованість за кредитним договором в сумі 5000 грн., що призвело до переривання перебігу строку позовної давності.
Однак суд першої інстанції, встановивши в оскаржуваному рішенні дану обставину, належної правової оцінки їй не дав, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню в даному випадку, та дійшов помилкового висновку про застосування до позовних вимог в загальній сумі 25320,28 грн. строку позовної давності.
Просить рішення Надвірнянського районного суду від 24 березня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог в сумі 25320,28 грн. і ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1550pv17-06 від 18.10.2006 року в сумі 25320,28 грн., з яких 11758,68 грн. – заборгованість по сумі основного боргу, 13561,60 грн. – заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом.
Представник відповідача – адвокат Гуменюк Б.С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що у даній справі згідно з умовами Кредитного договору №1550pv17-06 від 18.10.2006 року ОСОБА_1 зобов`язувалася здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами у розмірі 59,87 доларів США, починаючи з квітня 2008 року, та у строки, визначені договором, а також щомісячно не пізніше 10-го числа сплачувати відсотки за користування кредитом.
Таким чином, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 23.12.2020 року у справі №127/23910/14-ц, про те, що якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу, представник відповідача вважає неправимірним твердження позивача про те, що сплата відповідачем 30.11.2018 року платежу в розмірі 5000,00 грн. призвела до переривання строку позовної давності на суму 25320,28 грн.
Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі №712/4821/16 та від 07.06.2018 року у справі №668/8830/15-ц теж вважає помилковими, оскільки, на його думку, в них досліджувалися інші правовідносини і такі не мають значення для розгляду даної справи.
Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 25320,28 грн., з яких 11758,68 грн. – заборгованість по сумі основного боргу, 13561,60 грн. – заборгованість по сплаті процентів, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
Судом встановлено, що 18.10.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1550рv17-06, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, повернення, терміновості, платності, у розмірі 9700,00 дол. США, з оплатою по процентній ставці 15 процентів річних (а.с. 7-10).
Пунктом 3.2 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, одержані за даною угодою, до 18.10.2021 року.
Відповідно до п.п. 3.3.1 п. 3.1 Кредитного договору починаючи з квітня 2008 року позичальник зобов`язаний щомісячно погашати суму основного боргу в сумі 59,87 дол. США.
Згідно з п.п. 4.1, 4.3 Кредитного договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по відсотковій ставці 15 відсотків річних. Позичальник сплачує відсотки щомісяця, у термін до 10 числа кожного місяця. У зазначений термін сплачуються відсотки, нараховані за попередній календарний місяць.
На підставі даного договору та заяви на відкриття кредитної лінії від 17.10.2006 року, заяви на видачу коштів в рахунок кредитної лінії від 18.10.2006 року банк відкрив позичальнику кредитну лінію в розмірі 9700,00 доларів США та надав в рахунок відкритої кредитної лінії грошові кошти в сумі 5500,00 доларів США (а.с. 17-18).
01.09.2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, згідно якої процентна ставка за користування кредитом, починаючи з 01.09.2008 року, встановлена в розмірі 16 процентів річних (а.с. 11).
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, на виконання п. 5.1 даного договору 18.10.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» та ОСОБА_1 було укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу Вірстюком Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №Д-796, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).
11.02.2015 року між ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» та Державною іпотечною установою був укладений Договір відступлення права вимоги №17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №616 (а.с. 18-22).
Відповідно до п. 1.2 Договору відступлення первісний кредитор (банк) відступає, а новий кредитор (позивач) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними в додатках до цього договору.
Пунктом 2.1 Договору відступлення встановлено, що пункт 1.2 цього договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п.п. 2.1.1 Договору, та однієї з обставин, визначеної п.п. 2.1.2 цього договору або 2.1.3, або 2.1.4.
17.09.2015 року постановою Правління Національного банку України №612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації до банку. Вказана інформація була розміщена 17.09.2015 року на офіційному сайті Національного банку України.
Таким чином згідно п. 2.1 Договору відступлення вказана вище обставина призвела до набрання 17.09.2015 року чинності Договором відступлення в частині відступлення банком та набуття позивачем всіх прав вимоги за Кредитним договором та Договорами іпотеки.
Згідно листа від 15.10.2015 року №7357/11/2, реєстру згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів), поданих 16.10.2016 року, списку №3847 згрупованих відправлень рекомендованих листів, фіскального чеку Державна іпотечна установа надіслала відповідачу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги, в якому повідомлялося про факт набуття позивачем прав вимоги за її кредитним договором та договором іпотеки (а.с. 24-28).
Листом від 23.11.2015 року №3-242100/22658 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надано Державній іпотечній установі довідку про залишки заборгованості по іпотечних кредитах станом на 17.09.2015 року. Згідно із п. 649 Додатку 2 до вказаного листа залишок основних зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором станом на 17.09.2015 року становить 95650,20 грн. (а.с. 29-30).
Згідно наданих позивачем Довідки про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит №5339/32/28 від 16.07.2019 року, розрахунку основної суми боргу та процентів, пені, інфляційних втрат станом на 10.07.2019 року сума заборгованості відповідача складає 233917,77 грн., з яких: 95650,20 грн. - заборгованість по сумі основного боргу; 54218,10 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом; 34819,84 грн. - пеня; 49229,63 грн. - інфляційні втрати (а.с. 50-53).
23.07.2019 року Держаною іпотечною установою направлено ОСОБА_1 вимогу протягом 10 банківських днів з моменту її одержання повернути достроково кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами, інші нарахування на загальну суму 233917,77 грн. (а.с. 31-33).
В листі №2776/15 від 26.06.2020 року, наданим на виконання ухвали Надвірнянського районного суду від 04.06.2020 року по даній справі, Державна іпотечна установа зазначила, що сума в розмірі 95650,20 грн. є заборгованістю за основним боргом позичальника без врахування нарахованих процентів, пені та штрафів (а.с. 152-163).
Задовольняючи частково позовні вимоги та відмовляючи в стягненні з відповідача на користь позивача 11758,68 грн. основного боргу та 13561,10 грн. заборгованості по сплаті відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду по платежах за період з 11.11.2015 року по 10.07.2016 року та, відповідно по нарахованих відсотках за період з 17.09.2015 року по 31.07.2016 року.
Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
У пунктах 92, 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зазначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
У справі, що переглядається судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язана здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами у розмірі та у строки, визначені договором, та щомісячно не пізніше 10-го числа місця наступного за звітним сплачувати проценти за користування кредитом.
Таким чином, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
20.08.2019 року під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача – адвокатом Гуменюком Б.С. було надано суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення основного боргу та процентів на загальну суму 25319,78 грн. (а.с. 71).
Разом з тим, місцевий суд не звернув уваги на те, що відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя зазначеної статті).
Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17 (провадження №14-448цс19).
Тобто, позовна давність може перериватися внаслідок вчинення боржником дій, зокрема, здійснення платежів як на оплату основного боргу, так і іншого зобов`язання, визначеного договором.
Перевіряючи дотримання позивачем позовної давності на звернення до суду із зазначеними вимогами, зокрема, про стягнення заборгованості за сумою кредиту та відсотками, суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи та не взяв до уваги той факт, що 30.11.2018 року відповідач здійснила платіж на виконання умов кредитного договору на суму 5000,00 грн. (а.с. 51, 52).
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
Таким чином наведені дії відповідача по здійсненню платежу на суму 5000,00 грн. 30.11.2018 року свідчать про визнання боргу, що призвело до переривання перебігу позовної давності.
Відповідачем та її представником не представлено суду інших розрахункових документів (квитанцій, платіжних доручень) на підтвердження доводів про те, що внесення сказаної суми коштів призначене тільки для сплати певної частини боргу (періодичного платежу). Більше того, у наданому відзиві та поясненнях суду вони не заперечували, що у зв`язку з ліквідацією ПАТ Банк «Фінанси і Кредит» позичальник тривалий час не сплачувала заборгованість за кредитом, хоча мала таке бажання, і внесла кошти в сумі 5000,00 грн. на виконання умов договору на повідомлений їй позивачем нового рахунку 30.11.2018 року після дзвінка останнього.
При цьому внесена сума коштів значно перевищує щомісячний платіж (1306,52 грн.).
Згідно п. 7.1 Договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1550рv17-06 від 18.10.2006 року у випадку, якщо сплачені позичальником банку кошти недостатні для погашення виниклої до цього моменту загальної суми заборгованості, то погашення заборгованості виконується в наступній черговості: у першу чергу погашаються прострочені відсотки за користування кредитними ресурсами, у другу чергу погашаються нараховані відсотки за користування кредитними ресурсами, а в третю чергу погашається сума основного боргу по кредиту, в четверту чергу – пеня і штрафи (а.с. 9).
Отже внесена відповідачем 30.11.2018 року сума коштів в розмірі 5000,00 грн. спрямовувалась як на оплату простроченого кредиту, так і інших зобов`язань за кредитним договором, і зараховувалася банком на погашення заборгованості у порядку, визначеному пунктом 7.1 Договору.
Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №756/4157/15-ц (провадження №61-3183св19).
З огляду на викладене наявний факт переривання позовної давності щодо вимог про стягнення суми основного боргу за період з 11.11.2015 року по 10.07.2016 року та по нарахованих відсотках за період з 01.11.2015 року по 31.07.2016 року.
Позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення суми основного боргу за період з 11.10.2015 року по 10.11.2015 року на суму 1306,52 грн., та, відповідно, по нарахованих відсотках за період з 17.09.2015 року по 31.10.2015 року на суму 1913,01 грн. (595,16+1317,85).
Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 94343,68 грн. заборгованості по сумі основного боргу (95650,20 – 1306,52); 52305,09 грн. простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитом (54218,10 грн. – 1913,01), а також стягнутої судом першої інстанції 34819,84 грн. пені, що разом складає 181468,61 грн. Тому рішення суду першої інстанції слід змінити.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2722,03 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції та 2515,11 грн. за розгляд справи в апеляційному суді.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.
Рішення Надвірнянського районного суду від 24 березня 2021 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Л. Українки, 34, код ЄДРПОУ 33304730) заборгованість за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1550pv17-06 від 18.10.2006 року в сумі 181468 (сто вісімдесят одна тисяча чотириста шістдесят вісім) грн. 61 коп., з яких: 94343 (дев`яносто чотири тисячі триста сорок три) грн. 68 коп. - заборгованість по сумі основного боргу, 52305 (п`ятдесят дві тисячі триста п`ять) грн. 09 коп. - прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом, 34819 (тридцять чотири тисячі вісімсот дев`ятнадцять) грн. 84 коп. – пеня.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Л. Українки, 34, код ЄДРПОУ 33304730) 2722 (дві тисячі сімсот двадцять дві) грн. 03 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Л. Українки, 34, код ЄДРПОУ 33304730) 2515 (дві тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн. 11 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в апеляційному суді.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 3 серпня 2021 року.