Номер провадження: 33/813/730/21 
Номер справи місцевого суду: 505/3648/20
Головуючий у першій інстанції Бондаренко Н.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М., 
за участю:
секретаря Хухрова С.В.,
правопорушника ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкає в АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді 120 (сто двадцяь) годин суспільно корисних робіт, а також стягнуто судовий збір в сумі 454 грн.
       Відповідно до постанови суду ОСОБА_1 допустив заборгованість по аліментам, за виконавчим листом №2-1729 від 01.08.2007 року, який виданий Котовським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25.07.2007 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП, про що був складений відповідний протокол про адміністративне правопорушення від 22 грудня 2020 року.

       Не погоджуючись із вказаною постановою, 29.04.2021 року ОСОБА_1 поштою подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року, а провадження по справі закрити.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду першої інстанції правопорушник ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 15). 
Оскільки, ОСОБА_1 не був присутнім при винесенні оскаржуваної постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2021 року, а підтверджень надсилання копії постанови судом першої інстанції та отримання її останнім, у матеріалах справи не міститься, то слід дійти висновку про те, що ОСОБА_1 не було відомо про прийняте судом рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі вказує, що дізнався про оскаржувану постанову випадково 21.04.2021 року після запрошення до Подільського міськрайонного відділу центру пробації.

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) та практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).
Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про   адміністративні правопорушення  є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування  обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення   виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень,   запобігання   правопорушенням, виховання   громадян   у   дусі   додержання   законів,  зміцнення законності.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи, і не заперечується правопорушником ОСОБА_1 , рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01.08.2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 25.07.2007 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На виконання вказаного судового рішення 01.08.2007 року був виданий виконавчий лист № 2-1729 (а.с.5).
При винесенні оскаржуваної постанови, суд виходив із того, що правопорушник ОСОБА_1 допустив заборгованість по аліментам, за вищевказаним виконавчим листом № 2-1729 від 01.08.2007 року. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 183-1 КУпАП, яке виразилось в несплаті аліментів на утримання дитини, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

При цьому, суд правильно зазначив, що вина правопорушника ОСОБА_1 підтверджується наданими суду матеріалами: протоколом про адміністративне правопорушення від 22.12.2020 року, копією виконавчого листа, виданого Котовським міськрайонним судом Одеської області, розрахунками заборгованості по аліментам, копією вимоги державного виконавця від 25.11.2020 року, копією письмових пояснень правопорушника про те, що його заборгованість по аліментам у сумі 144 665,79 грн. склалась, так як він ніде не працював, копією запиту та відповіді ІС ДП «НАІС» (2-3, 5, 6, 7, 8-9, 12).
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що вони домовились з мамою сина – ОСОБА_2 про те, що після досягнення сином повноліття, на нього буде переписана квартира його батьків, а вона не буде претендувати на отримання від нього аліментів.
Однак, апеляційний суд не може погодитись з даними доводами заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , так як жодних доказів даних доводів ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надав.
Крім того, син правопорушника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 став повнолітнім ще 07.09.2020 року, однак матеріали справи не мають доказів того, що на нього перереєстровано право власності на будь-яку квартиру, і того, що за вказаний час заборгованість по аліментам погашалась.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 мається адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 183-1 КУпАП і необхідності притягнення його до адміністративної відповідальності у виді мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією даної норми права.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що суд не викликав його в судове засідання, чим позбавив його права надати суду пояснення заявити клопотання, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, так як вони спростовуються відповідною розпискою правопорушника ОСОБА_1 про день і час розгляду справи (а.с.15), а також тим, що відповідно до ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП, не є обов`язковою.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 254, 268, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року – задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови через відпустку судді Сегеди С.М. складений 05.07.2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                        (підпис)                С.М. Сегеда