КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
13 липня 2021 року місто Київ.
Справа 760/17149/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7559/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
    головуючого судді         Желепи О.В.
   суддів                               Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
   при секретарі                  Міщенко Н.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи"на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року (у складі судді  Усатової І.А., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня) про забезпечення позову
в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Кредитні ініціативи", Комунального підприємства "Світоч" міста Києва державний реєстратор Алієв Гусейн Азіз Огли, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію на нерухоме майно, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ "Кредитні ініціативи", Комунального підприємства  "Світоч" міста Києва , державного реєстратора Алієва Гусейна Азіз Огли, в якому просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44074242 від 15.11.2018 з приводу переходу права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 58,7 кв.м., житловою площею: 42 кв.м.
Одночасно з позовом позивачем подану заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м., заборонивши ТОВ «Кредитні ініціативи», ЄДРПОУ:35326253, вчиняти будь-які дії зі спірним майном, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м., шляхом: забороною входження, вселення, виселення та реєстрації проживання інших осіб.
Заява обґрунтована тим, що 17.06.2008 ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2706/0608/71-349, за умовами якого банк надав позивачу кредитні кошти у сумі 146 800 дол. США, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання кредитного договору 17.06.2008 ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір №2706/0608/71-349-Z-l, предметом іпотеки якого є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м.
Зазначено, що 28.11.2012 ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу, відповідно до умов якого банк передав (відступив) фактору за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків.  28.11.2012 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) уклали договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт передав (відступив) фактору за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора.
Майно, щодо якого заявник просить накласти арешт є іпотечним майном. Під час розгляду справи в суді про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач, ввівши суд в оману, здійснив перереєстрацію права власності на іпотечне майно в позасудовий спосіб, без врахування висновків вищестоячих судів, та з порушенням її прав.
Заявник посилалася на те, що на даний час існують обставини, які значно можуть ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Так як  відповідач ТОВ « Кредитні ініціативи» може в будь-який час та у будь-який спосіб (в тому числі шляхом укладення правочину) вчинити продаж спірної квартири на користь інших осіб, які, в свою чергу, можуть здійснити перепродаж спірної квартири ще на інших осіб. 
Зазначено, що вчинення дій щодо продажу/перепродажу спірної квартири на користь третіх осіб спричинить негативні наслідки для позивача у вигляді неможливості виконання рішення суду або значного ускладнення його виконання, що в свою чергу, не забезпечить виконання завдання й досягнення мети цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав позивача.
Заявник посилалася на те, що з інтернет-сайтів з продажу нерухомості, вона дізналася про те, що відповідач вже готує спірну квартиру до продажу. Отже, він має можливість в будь-який момент продати спірну квартиру, що значно ускладнить в подальшому можливість реалізувати  право на повернення свого власного житла.
На підставі вищенаведеного, просила задовольнити заяву про забезпечення позову.
 
Ухвалою  Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Кредитні ініціативи", Комунального підприємства "Світоч" міста Києва державний реєстратор Алієв Гусейн Азіз Огли, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію на нерухоме майно - задоволено частково.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,00 кв.м.
В іншій частині - відмовлено.
 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 04.03.2021 року ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову у повному обсязі. 
 
В скарзі посилаються на незаконність та не обґрунтованість ухвали,на відсутність доказів, ризику не виконання рішення суду відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи»; відсутність доказів, що у разі не накладення арешту існує ймовірність відчуження предмета іпотеки; не обґрунтованість застосування саме такого засобу забезпечення позову; не застосування зустрічного забезпечення, та відсутність обґрунтування, чому саме суд не застосовує такий інструмент.
 
Зазначає, що  вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, a й  інших осіб, права яких  можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
 
Крім того, вказує на те, що доводи апеляційної скарги узгоджуються з висновками суду Апеляційної інстанції, при ідентичних обставинах, щодо неможливості застосувати викладений вид забезпечення позову (постановою Одеського апеляційного суду від 07.11.2019 року по справі № 521/3741/19, провадження 22-и/813/5270/19, а також справа №127/16339/19, Постанова Вінницького апеляційного суду та багато інших).
 
25 червня 2021 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ухвалу про забезпечення позову постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ "Кредитні ініціативи" доводи скарги підтримала.
Інші учасники процесу до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.
Заслухавши доповідь судді Желепи А.В., пояснення учасників справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд встановив, що  між сторонами дійсно виник спір, а в разі невжиття заходів забезпечення позову може бути утруднено ефективність захисту прав позивача в межах поданого позову .
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення відповідає цим обставинам та вимогам закону.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.
За ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.
Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.
З сукупного аналізу ст.ст. 149-150 ЦПК України вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
 З матеріалів справи вбачається та судом вірно встановлено, що між сторонами існує спір щодо законності державної реєстрації переходу права власності до відповідача в позасудовому порядку, на квартиру, яка є іпотечним майном і належала позивачу, і у випадку задоволення позову запис про реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно буде скасовано і відновлено правове становище, яке існувало до ймовірного порушення прав позивача.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд 1-ї інстанції вірно встановив, що оскільки між сторонами дійсно виник спір щодо правомірності переходу права власності до кредитора на іпотечне майно, в разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза утруднення ефективного способу захисту прав Позивача в межах заявлених вимог.
Вжиті судом заходи забезпечення є співмірними з заявленими позовними вимогами, оскільки накладено арешт на майно , законність переходу права власності на яке, оспорює позивач. Порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого заявник звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, колегія суддів встановила, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими Позивачем вимогами.
Крім того, вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не перешкоджатимуть господарській діяльності кредитора. 
Посилання апелянта на те, що судом не розглянуто заяву про зустрічне забезпечення, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що апеляційний суд має повноваження перевіряти лише питання щодо забезпечення, чи зустрічного забезпечення які розглядались в суді першої інстанції. Тому колегія роз`яснює, що після розгляду питання щодо зустрічного забезпечення та постановлення відповідного судового рішення, його законність може бути перевірена апеляційним судом. Заявник також не позбавлений права повторно подати заяву про вжиття зустрічного забезпечення, або наполягати на розгляді попередньої заяви, яка не була розглянута судом.
Посилання в апеляційній скарзі на практику апеляційних судів при розгляді заяв про забезпечення позову,  є безпідставними, оскільки суд врахував, вимоги Закону, що регулюють питання забезпечення позову.
                                                                                                                  
Доводи скарги про необґрунтованість та безпідставність поданої заяви, недоведеність ризиків відчуження, спростовуються встановленими судом обставинами, з яких вбачається, що відповідач здійснив перехід права власності на іпотечне майно в позасудовий спосіб під час вирішення судового спору між сторонами щодо звернення стягнення на це майно, де в тому числі вирішувався спір і щодо розміру заборгованості, законності  переходу прав до нового кредитора . 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Наведені у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом встановлено, що ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року про забезпечення позову залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови  складено 14 липня 2021 року.
Головуючий                                                                                                 О.В. Желепа 

Судді                                                                                                             В.А. Кравець

                                                                                                                       О.Ф. Мазурик