УХВАЛА

20 липня 2021 року     
м. Київ
справа № 320/3470/20
адміністративне провадження № К/9901/23898/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ НП в Київській області), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області від 16 березня 2020 року №192 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області від 27 березня 2020 року №94    о/с, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини  першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту; поновити його на службі в поліції на посаді старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, в позові відмовлено.
29 червня 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанці та задовольнити позов.
Предметом спору у цій справі є правомірність наказів про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції та поновлення на посаді.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)      статтею 328      цього Кодексу підстави (підстав). 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставою касаційного оскарження заявником зазначено недотримання судами норм матеріального та порушення ними норм процесуального права. Так, в якості підстави оскарження судових рішень заявник зазначив  про помилковість розгляду судами справи за правилами спрощеного позовного провадження, що, на його думку, свідчить про її віднесення до категорії справ незначної складності.
Крім того, ОСОБА_1 послався на неправильне застосування судами положень статей 1, 2, 3, 18, 19, 60 Закону України «Про Національну поліцію», статей 11, 14, 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, розділу 2, пункту 2 розділу 4, пунктів 4, 7, 10, 13, 15, 16 розділу 5 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07 листопада 2018 року №893 та не врахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Разом з тим, заявник лише послався на зазначені норми, проте їхній зміст у касаційній скарзі не відтворено у відповідному взаємозв`язку із обставинами цієї справи.
Крім того, таких висновків заявник не зазначив, як і справ, розглянутих Верховним Судом, де сформульовано такий висновок. Касаційна скарга лише містить по тексту загальні посилання на приклади постанов Верховного Суду, без зазначення висновку, який заявник касаційної скарги вважає таким, що не був застосованим судом апеляційної інстанції.
Суд також відхиляє доводи ОСОБА_1 на відсутність висновку Верховного Суду  щодо строків застосування до поліцейських дисциплінарних стягнень, визначених статтею 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки зазначена норма є загальною та застосовується з урахуванням обставин, установлених у кожній конкретній справі. Крім того, зміст оскаржуваних рішень свідчить про те, що питання строків притягнення позивача до відповідальності не було підставою цього спору.
Аргументи щодо помилковості розгляду судами справи за правилами спрощеного позовного провадження також відхиляються Верховним Судом, оскільки право суду обрати форму судочинства обмежене виключно приписами частини четвертої статті 12 КАС України. Тому розгляд справи у спрощеному позовному провадженні не свідчить про віднесення такої справи до категорії малозначних.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства та наведення прикладів правових позицій Верховного Суду та неповного з`ясування обставин справи судами першої та  апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341  КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021     року необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                                    С.А. Уханенко