УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 352/1375/20
провадження № 51-2339ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката    ОСОБА_5 на ухвалу Івано–Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року.
Суть питання
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано–Франківської області від 24 лютого 2021 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.
Не погоджуючись із указаною ухвалою місцевого суду, засуджений та його захисник подали апеляційні скарги.
Івано–Франківський апеляційний суд ухвалою від 19 квітня 2021 року залишив без задоволення апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та захисника                  ОСОБА_5 , а ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2021 року – без змін.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Івано–Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Як указує захисник ОСОБА_5 на обґрунтування своїх вимог, апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг, зазначив, що підтвердженням нововиявлених обставин, таких як неправильність висновку експерта та неправдивість показань обвинуваченого, є процесуальне рішення за результатами здійснення кримінального провадження, яким би були встановлені відповідні факти. Водночас захисник звертає увагу Суду, що Кримінальний процесуальний кодекс України (далі – КПК) не містить прямої вказівки щодо обов`язковості підтвердження неправильності висновку експерта та завідомо неправдивих показань підозрюваного, обвинуваченого, підсудного виключно вироком суду або іншим процесуальним рішенням за результатом здійснення кримінального провадження. Крім того,            ОСОБА_5 вказує, що ст. 384 Кримінального кодексу України (далі – КК) не передбачала та не передбачає відповідальності підозрюваного, обвинуваченого, підсудного за завідомо неправдиві показання. Викладених обставин, на думку захисника, достатньо для того, щоб ОСОБА_6 щонайменше був допитаний судом з приводу його показань у кримінальній справі.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються, зокрема, штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку  і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, а також інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2021 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.
Своє рішення місцевий суд обґрунтував тим, що засуджений у судовому засіданні не навів жодної нововиявленої обставини, яка могла вплинути на судове рішення, але не була та не могла бути відомою суду та йому під час судового розгляду справи. 
Так, у судовому рішенні, суд першої інстанції зазначив, що оскільки за завідомо неправдивий висновок експерта ст. 384 КК передбачено кримінальну відповідальність, тому належним засобом доказування існування такої обставини необхідно вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким було б встановлено відповідний факт. Щодо посилання засудженого на завідомо неправдиві показання іншого підсудного ОСОБА_6 , який його обмовив, суд зазначив, що ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що про цю обставину йому було відомо під час розгляду справи апеляційним судом. Крім того, в ухвалі суду першої інстанції зауважено, що вирок суду стосовно ОСОБА_4 обґрунтовано низкою інших доказів.
Не погоджуючись із указаною ухвалою, засуджений та його захисник подали апеляційній скарги, в яких, зокрема, вказували про неправильність висновку експерта та неправдивість показань засудженого ОСОБА_6 .Ці доводи за змістом аналогічні викладеним захисником у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку суд перевірив усі посилання та доводи сторони захисту у скаргах і, не встановивши підстав для їх задоволення, вмотивовано залишив ухвалу місцевого суду без змін, навівши аргументи й підстави для прийняття такого рішення. 
Так, апеляційний суд вважав доводи засудженого та його захисника щодо наявності нововиявлених обставин неприйнятними, оскільки сторона захисту не довела наявності таких обставин чи юридичних фактів, які могли суттєво вплинути на вирішення кримінальної справи, що на час ухвалення вироку суд не мав можливості врахувати, адже учасники судового провадження не знали про них та, відповідно, не могли надати суду дані про них. Стосовно посилань сторони захисту на неправильність висновку експерта то апеляційний суд вказав, що належних та допустимих доказів на підтвердження такої обставини не надано, зокрема результатів здійснення кримінального провадження за вказаним фактом матеріали заяви не містять, з огляду на те, що за завідомо неправдивий висновок експерта ст. 384 КК передбачено кримінальну відповідальність.
Щодо посилань ОСОБА_4 на неправдиві показання засудженого ОСОБА_6 , на яких ґрунтується вирок, на підтвердження чого він долучив заяву останнього, то суд апеляційної інстанції не встановив достатніх даних, підтверджених доказами, вважати, що пояснення ОСОБА_6 на час розгляду справи були неправдивими, а також існування обставин, які змусили його надати такі показання (тиск або погрози в міліції або інших осіб). Більш того, ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 не навели переконливих мотивів про постановлення у результаті таких діянь необґрунтованого або незаконного вироку.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що обвинувальний вирок, який засуджений ОСОБА_4 просить переглянути, ухвалений у результаті дослідження та оцінки сукупності доказів, а жодні докази не мають для суду наперед установленої сили.
Висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо невстановлення, як нововиявленої обставини, неправильності висновку експерта є обґрунтованими, оскільки відсутні відомості щодо результатів здійснення кримінального провадження за вказаним фактом, з огляду на те, що за завідомо неправдивий висновок експерта ст. 384 КК передбачено кримінальну відповідальність. Така позиція судів узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 січня 2020 року (справа № 315/793/16-к, провадження № 51-3062км19), відповідно до якого за змістом п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами, зокрема, визнаються штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, на яких ґрунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин як нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, необхідно вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.
Твердження захисника, в касаційній скарзі, про неврахування судом апеляційної інстанції того, що ст. 384 КК не передбачалось і не передбачається відповідальності підозрюваного, обвинуваченого та підсудного за дачу неправдивих показань, не є слушними, оскільки апеляційний суд у своєму рішенні вказав про невстановлення достатніх даних, які би підтверджували, що показання ОСОБА_6 на час розгляду справи були неправдивими, а також існування обставин, які змусили його надати такі показання (тиск або погрози в міліції або інших осіб). Тобто підстави для залишення апеляційним судом без задоволення згаданого доводу сторони захисту були інші, ніж ті, про які зазначає захисник.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження. 
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                               ОСОБА_3