П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/5021/20	

Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Миколаїв, 25 лютого 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                       Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області) про визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугою років та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області від 28 травня 2020 р. №372/03.20-р., від 22 вересня 2020 р. №871/03.20-р; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до Закону України « Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 - VII.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, щовідповідачем прийнято необґрунтовані рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.09.2020р. за № 871/03.20-р та від 28.05.2020р. за № 372/03.20-р через відсутність стажу на посадах, що відносяться до посад, які дають право на цей вид пенсії, оскільки на думку позивача пенсійним органом протиправно не було зараховано до стажу, який дає право на пенсію за вислугою років період проходження строкової військової служби з 11.11.1984 року по 08.12.1986 року, а саме період служби коли позивач перебував періодично у службових відрядженнях на території Демократичної Республіки Афганістан, тобто 1 рік 06 місяців 9 днів, за проходження якої відповідно до чинного законодавства такий період служби зараховується на пільгових умовах як один місяць за три. Таким чином, відповідач не зарахував позивачу 3 роки 01 місяць 09 діб служби в Демократичній Республіці Афганістан, що в загальному обчисленні складає вислугу років позивача 24 роки 11 місяців 01 день, та в свою чергу відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» надає позивачу право на призначення пенсії за вислугою років.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII.
Скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області від 28 травня 2020 р. за №372/03.20-р. та рішення від 22 вересня 2020 р. за №871/03.20-р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 13844159) зарахувати (включити) ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до стажу роботи, який дає право призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» періоду проходження військової служби ОСОБА_1 в СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан з 07.01.1986 по 13.01.1986, з 31.01.1986 по 05.02.1986, з 18.02.1986 по 07.03.1986, з 16.03.1986 по 19.03.1986, з 28.03.1986 по 05.04.1986, з 14.04.1986 по 29.04.1986, з 26.06.1986 по 06.08.1986, з 07.08.1986 по 14.08.1986, з 25.08.1986 по 15.09.1986, з 11.10.1986 по 02.12.1986. та зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах як один місяць за три місяці, що визначено Довідкою від 30.06.2020р. за № 120 виданої Маріупольським об`єднаним міським військовим комісаріатом ( даний абзац вказаний з урахуванням ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.03.2021р. про внесення виправлень).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 13844159) призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) пенсію за вислугою років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 - VII.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням від 25.02.2021р., ГУ ПФУ в Миколаївській області звернулось до суду запеляційною скаргою на зазначене судове рішення, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що дії відповідача та спірні рішення щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, що передбачена ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки необхідна кількість  вислуги років, що передбачені вказаною нормою, та яка б давала право на призначення даного виду пенсії.
29.04.2021р. (ЕП) та 05.05.2021 року (вхід. № 9294/21) від позивача у справі до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано про необґрунтованість доводів апелянта, наголошуючи на тому, що відповідні періоди проходження ОСОБА_1 служби на території Демократичної Республіки Афганістан, з 07.01.1986р. по 13.01.1986р., з 31.01.1986р. по 05.02.1986р., з 18.02.1986р. по 07.03.1986р., з 16.03.1986р. по 19.03.1986р., з 28.03.1986р. по 05.04.1986р., з 14.04.1986р. по 29.04.1986р., з 26.06.1986р. по 06.08.1986р., з 07.08.1986р. по 14.08.1986р., з 25.08.1986р. по 15.09.1986р., з 11.10.1986р. по 02.12.1986р., підлягають зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах – один місяць за три місяці, що визнано довідкою від 30.06.2020р. № 120 виданою Маріупольським об`єднаним міським військовим комісаріатом, яка рахується відповідно алгориту розрахунку за формою РС право. Відтак, з урахуванням довідки прокуратури Миколаївської області від 12.05.2020 № 18-238вих.-20, позивач вважає наявним у нього право на призначення пенсії на підставі ст. 86 ЗУ "Про прокуратуру".
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного провадження, з огляду на відсутність клопотань про розгляд справи за участю сторін, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.05.2020 року позивач звернувся із заявою до відповідача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697.
До заяви позивач додав довідку, за формою визначеною Додатком № 2 Порядку № 637, від 20.02.2020 № 39 видану Маріупольським об`єднаним міським військовим комісаріатом на його ім`я.
28.05.2020 року відповідач рішенням № 372/03.20-р. відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, що передбачена ст. 86 Закону № 1697 у зв`язку з відсутністю необхідної кількості вислуги років.
14.09.2020 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697. До заяви позивач додав довідку, за формою визначеною Додатком № 2 Порядку № 637, від 30.06.2020 № 120, що видана Маріупольським об`єднаним міським військовим комісаріатом на його ім`я, в якій зазначено періоди проходження військової служби в складі діючої армії в період бойових дій, проте не зазначено загальну кількість років, місяців, днів проходження такої служби та місце її проходження.
Отже, як вказано судом першої інстанції, відповідач двічі відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з підстав того, що позивач не має достатнього стажу для зарахування до вислуги років в пільговому обчисленні періодів проходження строкової військової служби в Демократичній Республіці Афганістан.
Не погодившись з такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що служба у складі діючої армії в Демократичній Республіці Афганістан повинна зараховуватись на пільгових умовах з розрахунку – один місяць служби за три місяці служби до стажу роботи для призначення пенсії. Отже, спірні періоди роботи військової служби позивача в Демократичній Республіці Афганістан належить зарахувати до стажу позивача, що дає право останньому на призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону № 1697.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури до 15 липня 2015 року визначалися статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про прокуратуру» гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.
15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VІІ, згідно з підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, Закон № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.
Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»,прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
В свою чергу, в силу приписів ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується в тому числі час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;
- військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, тощо.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.08.2020р. по справі № 264/5989/16, під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.
В силу вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» види військової служби:
строкова військова служба;
військоваслужба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військоваслужба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки ;
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Військова служба у відповідності до приписів ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У відповідності до ч. 1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ, учасникам бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці МВС колишнього СРСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього СРСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України (абзаци 1, 3 пункту 2).
Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 08.02.1994 №63 та затвердженого нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців МВС, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР, проходили в період із квітня 1978 року по грудень 1989 року.
Як встановлено п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 №393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Водночас, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним у її пункті 1, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час (п.3 цієї Постанови).
За змістом постанови Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP" від 12.09.1991 №1545-ХІІ, до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Крім того, спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР "Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям" від 17.01.1983 №59-27 було передбачено зараховування до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці - час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання, - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.
Наведені вище норми, як вірно зауважував суд першої інстанції, передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення і отримання різних видів пенсій, соціальних виплат.
Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що служба у складі діючої армії в Демократичній Республіці Афганістан повинна зараховуватись на пільгових умовах з розрахунку - один місяць служби за три місяці служби до стажу роботи для призначення пенсії.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до Довідки Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 30.06.2020р. за № 120 виданої ОСОБА_1 , останній проходив військову службу в складі діючої армії і період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях): з 07.01.1986 по 13.01.1986, з 31.01.1986 по 05.02.1986, з 18.02.1986 по 07.03.1986, з 16.03.1986 по 19.03.1986, з 28.03.1986 по 05.04.1986, з 14.04.1986 по 29.04.1986, з 26.06.1986 по 06.08.1986, з 07.08.1986 по 14.08.1986, з 25.08.1986 по 15.09.1986, з 11.10.1986 по 02.12.1986. 
Також, у вказаній довідці зазначено, що така служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць за три місяці.
До того ж, як вірно було враховувало судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення, вказаний вище період проходження позивачем військової служби в Республіці Афганістан, підтверджений архівної довідкою Центрального прикордонного архіву ФСБ Російської Федерації від 30.07.2012 року за № 21/59/Ж-14439/1.
Крім того, згідно довідки Центрального прикордонного архіву ФСБ Російської Федерації від 30.07.2012 року за № 21/59/Ж-14439 виданої ОСОБА_1 , у відповідності до указу Президіума Верховної Ради СРСР від 22.05.1987 року № 7052-ХІ позивача нагороджено медаллю «за відвагу» за успішне виконання завдання з надання інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан.
Відповідно до наявного в матеріалах справи посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Згідно записів у військовому квитку позивача, вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Радянської армії в період з листопада 1984 року по грудень 1986 року.
08.07.2020р. прокуратурою Миколаївської області складено довідку 11/1-451вих-20, якою підтверджено стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури Миколаївської області, а саме періоди: 
з 07.07.1993 по 02.06.1994 - стажист помічника прокурора Балаклавського району Харківської області, 
з 03.06.1994 по 27.02.2006 - помічник прокурора Балаклавського району Харківської області, 
з 16.08.2013 по 14.12.2015 - прокурор прокуратури Врадіївського району Миколаївської області, 
з 15.12.2015 по теперішній час - прокурор Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області. 
Загальний стаж роботи ОСОБА_1 згідно вказаної вище довідки в органах прокуратури станом на 09.07.2020р. складає 19 років 06 місяців 15 днів.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, відповідачем мали бути враховані до загального стажу позивача періоди служби в Радянській армії з 07.01.1986 по 13.01.1986, з 31.01.1986 по 05.02.1986, з 18.02.1986 по 07.03.1986, з 16.03.1986 по 19.03.1986, з 28.03.1986 по 05.04.1986, з 14.04.1986 по 29.04.1986, з 26.06.1986 по 06.08.1986, з 07.08.1986 по 14.08.1986, з 25.08.1986 по 15.09.1986, з 11.10.1986 по 02.12.1986 та зараховані до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах – один місяць за три місяці. 
Отже, з урахуванням зазначеного та з урахуванням наданих до справи доказів, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що ОСОБА_1 має достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років визначеної ст. 86 Закону України «Про прокурату».
Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 400/5021/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.