ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Справа № 335/2730/21
Провадження № 33/807/439/21                 Головуючий в 1-й інстанції – Крамаренко І.А.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП                                 Доповідач в 2-й інстанції – Рассуждай В.Я.,

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
29 червня 2021 року                                                          м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Лихосенка Є.О., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 гривень, - 
В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28.02.2021, серії ДПР18 № 023010, вбачається, що 28.02.2021 о 00:05 год. водій  ОСОБА_1 , керував автомобілем Land Rover д.н. НОМЕР_1 , у м. Запоріжжі по пр. Соборний, біля буд. 214, став учасником ДТП, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився у присутності двох свідків. Про відповідальність попереджений. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом евакуації ТЗ. Чим порушив п. 2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд поверхнево дослідив матеріали адміністративної справи, надав їм невірну оцінку, та прийняв постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що патрульним поліцейським йому було повідомлено про виявлення в нього ознак алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим запропоновано прийти огляд на стан сп`яніння на місці, із застосуванням спеціального технічного засобу. Він відмовився пройти на місці, заявивши про бажання здати аналіз крові під час проходження огляду в медичному закладі.
По приїзду до закладу, повідомив про бажання здати аналіз крові, лікар відповів про неможливість такого аналізу. 
Лікар намагався провести огляд лише спеціальним технічним засобом «Драгер», без збору аналізу крові, що свідчить про порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння. У висновку, формально зазначено, що він відмовився від проведення огляду. Вказане твердження суперечить обставинам справи, оскільки він наголошував про готовність пройти огляд у вигляді аналізу крові. 
Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в кабінеті лікаря взагалі не перебували, що свідчить про порушення складання адміністративного матеріалу, відносно нього. 
В судове засідання його не було викликано ані повісткою, ані смс-повідомленням. 11.05.2021 року він особисто подав клопотання про виклик свідків. Про призначення судового засідання саме 11.05.2021 року, апелянту не було відомо взагалі. На попередні судові засідання апелянту надходили смс-повідомлення. На сайті «Судова влада» інформація про судове засідання, яке повинно було відбутися 11.05.2021 року, була відсутня. 
Зазначає також, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, матеріалам і обставинам вказаної справи. 
Просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження через те, що фактично отримав постанову суду лише 24 травня 2021 року в канцелярії суду першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи. 
Також просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження відносно нього у скоєнні адміністративного правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Лихосенка Є.О., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.
Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст.ст.283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог п. 2.9(а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно вимог п. 2.5 ПДР України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна  відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.
За положеннями ст. 266 КУпАП та підзаконних нормативних актів особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Винуватість ОСОБА_1 , за встановлених суддею місцевого суду обставин, у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України доводиться такими доказами:
-  протоколом про адміністративного правопорушення серії ДПР18 №023010 від 28 лютого 2021 року (а.с.1), з якого вбачається, що ОСОБА_4 о 00 годині 15 хвилин за адресою пр. Соборний, 214, що у м. Запоріжжі керував транспортним засобом д.н. НОМЕР_1 та став учасником ДТП, перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у визначеному законодавству порядку, водій відмовився у присутності двох свідків. 
- поясненнями свідка події ОСОБА_5 (а.с.2), який пояснив, що водій транспортного засобу «Land Rover» д.н. НОМЕР_1 скоїв зіткнення з іншим автомобілем. Після ДТП водій «Land Rover» вийшов з автомобіля з явними ознаками алкогольного сп`яніння. 
- поясненнями ОСОБА_3 (а.с.3), який пояснив, що ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Land Rover» д.н. НОМЕР_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на місці ДТП, за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер 6810», а також в закладі охорони здоров`я він відмовився. 
- поясненнями ОСОБА_2 (а.с.4), який пояснив, що водію ОСОБА_1 запропоновано було пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці скоєння ДТП. Від огляду на місці та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. 
- поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с.6), який пояснив, що він керував транспортним засобом «Land Rover» д.н. НОМЕР_1 по проспекту Соборному, 214, що у м. Запоріжжі та став учасником ДТП. 
- поясненнями ОСОБА_6 (а.с.7), який пояснив, що він керував автомобілем «КІА» д.н. НОМЕР_2 , зупинився на заборонений світловий сигнал світлофору, після чого почув удар в задню частину свого автомобіля іншим транспортним засобом «Land Rover» д.н. НОМЕР_1 . 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.10), в якому вказано, що огляд на стан алкогольного сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою водія ОСОБА_1 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 28.02.2021 року, в якому вказано, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд в медичному закладі не проводився у зв`язку з відмовою. 
- медичним висновком КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 28.02.2021 року (а.с.12), яким вказано, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я. 
- відеозаписами місця події на СД-диску (а.с.13), з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я відмовився. 
Наведені докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, отримані вони з додержанням процесуальної процедури, об`єктивно узгоджуються між собою та переконливо доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З приводу доводів апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, апеляційний суд вважає вказані доводи безпідставними. 
Судом першої інстанції вживалися заходи для виклику ОСОБА_1 в судове засідання, а саме направлялися судові повістки, під розпис надавалося повідомлення про відкладення судового засідання. Окрім того, ОСОБА_1 в день розгляду справи через канцелярію особисто подавав клопотання про виклик свідків в судове засідання (а.с.37), а тому суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи 11 травня 2021 року. 
Навпаки, суд апеляційної інстанції вважає дії ОСОБА_1 , а саме подання клопотання в день розгляду справи, направлені на затягування розгляду справи для подальшого закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП, тобто для уникнення відповідальності. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що розгляд справи в суді першої інстанції за відсутністю ОСОБА_1 не є порушенням прав і свобод останнього. 
Апеляційний суд в обґрунтування вказаного висновку виходить з такого. 
Стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» у випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв`язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП.
Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.
Крім того, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд наголошує, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Щодо твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а бажав здати кров на аналіз, на думку апеляційного суду є позицією захисту для уникнення від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення та не спростовує висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України. 
Оскільки пункти 12, 13, 14  Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року  визначають, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. Якщо водій – учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений. 
Виходячи з вказаного та надаючи оцінку обставинам справи, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 не перебував в стані, який унеможливлює проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу в закладі охорони здоров`я. 
Отже винність ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження зібраними доказами, які містяться в матеріалах адміністративної справи, а відтак у відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність, чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.1, 2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.
Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України  від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Європейський суд з прав людини, практика якого застосовується судами при розгляді справ як джерело права, з приводу забезпечення права на апеляційне оскарження, у справі «Скорик проти України» вказав, що, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. 
Так, під час перегляду справи, вислухано було ОСОБА_1 та його захисника, оцінено докази у справі та надано обґрунтовані висновки суду про те, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи. Отже, безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.
Апеляційний суд наголошує, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Враховуючи вказані висновки, суд апеляційної інстанції зазначає, що вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.
Перебування водія в стані будь-якого сп`яніння є безпосередньою загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 – 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КупАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості протиправного діяння.
Що стосується клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 11 травня 2021 року, то воно підлягає задоволенню, оскільки матеріалами провадження не спростовані доводи апелянта з приводу того, що копію оскаржуваної ним постанови він отримав лише 24 травня 2021 року. 
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити. 
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень у дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду Рассуждай В.Я.
Дата документу  Справа № 335/2730/21