П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 серпня 2021 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-10367                                              Головуючий у 1-й інстанції: Марфіна Н. В. 
Унікальний № 755/420/21                                                                 Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Іванової І. В.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Глухенького Сергія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,- 
 
у с т а н о в и в :
 
У січні 2021 року ПрАТ «СК «АРКС» пред`явило в суд позов до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь шкоду, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 75 276 грн 54 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн (а. с. 1-6).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є винним у ДТП, яка мала місце 28 грудня 2019 року на автодорозі Київ-Чоп за участю автомобіля «Рено», д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Інфініті» д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . На момент вчинення ДТП між власником транспортного засобу «Рено» д. н. з НОМЕР_1 ОСОБА_3 та позивачем було укладено договір добровільного страхування № 132661а9ба, об`єкт страхування, транспортний засіб «Рено» д. н. з НОМЕР_1 . 
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. 
Відповідно до звіту № ARX2531942 від 09 січня 2020 року розмір страхового відшкодування склав 75 276 грн 54 коп., з яких 71 770 грн 54 коп. було сплачено позивачем за відновлений ремонт на рахунок СТО, а 3 506 грн враховано як взаємозалік в якості несплачених платежів. 
Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобі «Інфініті», д. н. з. НОМЕР_2 на момент вчинення ДТП не була застрахована, позивач звертався з письмовою вимогою про відшкодування страхової виплати в добровільному порядку, однак до цього часу грошові кошти не повернуті, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року позов ПрАТ «СК «Аркс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Аркс» шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 75 276 грн 54 коп. та 2 102 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Глухенький С. О. в інтересах ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити  у повному обсязі (а. с. 72-81).
У запереченнях на апеляційну скаргу представник АТ «СК «АРКС» просить залишити її без задоволення, посилаючись на необґрунтованість аргументів відповідача, вина якого у вчиненні ДТП є доведеною.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга адвоката Глухенького С. О. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, 11 травня 2019 року між акціонерним товариством «СК «Аха Страхування» (правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС») та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» за № 132661а9ба, за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб - автомобіль «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 32-35).
Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 11).
Відповідно до мотивувальної частини цієї постанови 28 грудня 2019 року о 20 год 30 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «InfinitiM35», н/з НОМЕР_2 , по автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп 274 км 309 м, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням та скоїв наїзд на металеве огородження вздовж проїзної частини (відбійник), в результаті автомобіль почало крутити, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «RenaultMasters», н/з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку в крайній правій смузі, і унаслідок удару з`їхав в кювет, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 12.1 правил дорожнього руху України.
Задовольняючи позов ПрАТ «СК «АРКС» районний суд виходив з того, що на виконання зобов`язань за договором добровільного страхування за № 132661а9ба від 11 травня 2019 року позивачем виплачено на рахунок СТО суму шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 71 770 грн 54 коп., тому у позивача виникло право звернутись до відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування фактично понесених витрат по виплаті страхового відшкодування, та враховуючи, що на момент вчинення дорожньої-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у урахуванням суми не сплачених страхових платежів, тому позивачем правомірно пред`явлено позовні вимоги до відповідача в сумі 75 276 грн 54 коп.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову ПрАТ «СК «АРКС» відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову ПрАТ «СК «АРКС», нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення  (а. с. 67, 68).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
 
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 990 ЦК України.
Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Отже відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Стаття 979 ЦК України та стаття 16 Закону України «Про страхування» визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (частина третя статті 988 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України, апеляційний суд вважає, що у потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виникає право на отримання від винуватця дорожньо-транспортної пригоди коштів понесених на відшкодування реальної шкоди майну потерпілого (в даному випадку коштів на відновлення пошкодженого транспортного засобу), а у винуватця дорожньо-транспортної пригоди виникає обов`язок з відшкодування вартості завданих потерпілому реальних збитків.
З урахуванням того, у даній справі транспортний засіб потерпілого було застраховано, то страховиком потерпілого було виплачено грошові кошти на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди (відповідача у справі) на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та спрямованих на відшкодування потерпілій особі реальних збитків, що завдані транспортному засобу, який потребував відновлення.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача відсутнє право вимоги  до відповідача, оскільки з аналізу претензії до відповідача убачається, що його адреса вказана не повністю та він не міг її отримати, що свідчить про ненастання строку виконання відповідачем зобов`язання у порядку регресу, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки вказана обставина не скасовує обов`язку відповідача відшкодувати заподіяну з його вини шкоду та  права позивача на отримання відповідного відшкодування.
Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не враховано дії осіб після ДТП та не надано оцінку діям ОСОБА_2 , який порушив Правила дорожнього руху, відхиляються апеляційним судом як безпідставні. По-перше, вина відповідача у заподіянні збитків встановлена постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року та у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування  і переоцінки. По-друге, жодних допустимих доказів на підтвердження наявності у скоєнні ДТП також вини іншого учасника пригоди ОСОБА_2 суду не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки з позовної заяви та ухвали про відкриття провадження убачається, що позивачем обрано спосіб захисту «відшкодування в порядку регресу», є неприйнятними, оскільки з позовної заяви та ухвали районного суду про відкриття провадження  у справі убачається, що ПрАТ «СК «АРКС» заявило вимоги саме про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а. с. 1, 49, 50).
Доводи апеляційної скарги про те, що у даному випадку у позивача немає ніяких підстав звертатись до відповідача у порядку регресу, оскільки право регресу страховика не є абсолютним, а виникає виключно у випадках, передбачених ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», якою передбачено вичерпний перелік умов, за яких настає таке право, також відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.
Як убачається з мотивувальної частини рішення, районний суд, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про наявність порушеного права позивача та вірно визначив, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.
Помилкове посилання у останньому абзаці мотивувальної частини оскаржуваного рішення на ст. 1191 ЦК України не впливає на правильність висновків суду щодо вирішення справи на підставі положень ст. 993 ЦК України, про що зазначено у мотивувальній частині рішення (а.с.68).
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення  немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Глухенького Сергія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  І. В. Іванова
 
Т. О. Невідома