ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1974/21                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 вересня 2021 року                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:
-          визнати протиправним протокольне рішення за пенсійною справою - 2313012669 (НПУ) від 26.10.2020 та розпорядження про перерахунок пенсії з 01.12.2020 в пенсійній справі № 2313012669 - НПУ відповідача в частині застосування обмеження максимального розміру пенсії позивачу;
-           зобов`язати відповідача здійснити з 01.10.2020 та з 01.12.2020 перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі грошового атестату від 20.10.2020 № 399 та довідки про додаткові види грошового забезпечення від 2010.2020 № 399, що видані Головним управлінням Національної поліції України в Черкаській області без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог, позивачем вказано, що він є пенсіонером та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідач листом від 27.11.2020 № 6265-6673/Р-03/8-2300/20, повідомив про відсутність підстав для перерахунку та виплати пенсії позивачу на підставі грошового атестату від 20.10.2020 № 399 та довідки про додаткові види грошового забезпечення від 2010.2020 № 399 без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат. Вважає відмову відповідача у здійсненні перерахунку та виплати пенсії без обмеження граничного розміру протиправною та такою, що порушує його права.
Натомість, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав на те, що розмір пенсійного забезпечення позивача із 01.10.2020 становить - 27709, 62 грн, з 01.11.2020 - 34144,83 грн., при цьому, максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. За вказаних обставин, розмір пенсії позивача з 01.10.2020 становить 17120, 00 грн. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 01.09.2021.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачу з 01.10.2020 призначена пенсія по інвалідності, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується протокольним рішенням за пенсійною справою № 2313012669-НПУ від 26.10.2020   у розмірі 17120,00 грн.
Розмір пенсії обчислено із грошового забезпечення 30842,03 грн, визначеного грошовим атестатом від 20.10.2020 № 399 та довідки про додаткові види грошового забезпечення № 399, що видані Головним управлінням Національної поліції України в Черкаській області. Загальний розмір пенсії позивача з 01.10.2020 становить 27709,62 грн, із 01.11.2020 - 34144,83 грн.
Розпорядженням про перерахунок пенсії з 01.12.2020 в пенсійній справі                         № 2313012669-НПУ, позивачу встановлено загальний розмір пенсійного забезпечення у сумі 17690,00 грн.
16.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії з 01.10.2020 та 01.12.2020 без обмеження її граничного розміру.
Однак, листом від 27.11.2020 № 6265-6673/Р-03/8-2300/20, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивачу, що підстави для проведення перерахунку раніше призначеної пенсії без обмеження її граничного розміру відсутні.
Вважаючи дії відповідача щодо призначення з 01.10.2020 та перерахунку з 01.12.2020 його пенсії з обмеженням її граничним розміром протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з системного аналізу приписів ст. ст.  13,  43 Закону № 2262-ХІІ,  ст. 2 Закону № 3668-VI, з урахуванням практики Верховного Суду в аналогічній категорії справ, та прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що положення  Закону № 3668-VI, якими встановлено обмеження пенсії максимальним розміром, є чинними.
Натомість, апелянт вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими, адже не враховують зміст та суть рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а саме, положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Зазначені обставини не були враховані судом.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з нормами статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (надалі - Закон        № 3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Зазначені положення закону № 3668-VI є чинними, неконституційними не визнавалися.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01.01.2020 становить 1638,00 грн. з 01.07.2020 - 1712,00 грн, з 01.12.2020 - 1769,00 грн.
Отже, максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ з 01.10.2020 становить 17120,00 грн (1712,00 грн х 10), з 01.12.2020 становить 17690,00 грн (1769,00 грн х 10).
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивачу з 01.10.2020 призначена пенсія у розмірі 17120, 00 грн, з 01.12.2020 позивачу призначено пенсію у розмірі 17690, 00 грн, тобто, з обмеженням її граничним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Згідно з частиною сьомою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  в редакції  Закону від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону № 2262-XII  зі змінами, а саме: частину сьому статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Згідно пункту 2 резолютивної частини  рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01 січня 2017 року, у частині сьомій  статті 43 Закону            № 2262-XII  слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
При цьому, буквальне розуміння змін внесених  Законом №1774-VIII,  з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-XII  відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Отже, протягом 2017-2019 років стаття 43 Закону №2262-XII, не передбачала і не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а отже, внесені Законом №1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Водночас, як вже було зазначено вище, відповідно до статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема,  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема,  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону № 3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим  Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону  України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 року.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI у контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Фактичні обставини справи, встановлені колегією суддів вказують на те, що позивач перебуває на обліку в територіальному органі пенсійного фонду та отримує пенсію з 2020 року відповідно до  Закону № 2262-XII.
Таким чином, дія пункту 2 Прикінцевих положень Закону  України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII  (яким внесено зміни до Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи») в частині виключення не може бути застосована до позивача, оскільки пенсія йому призначена після 01.01.2016 (з 26.10.2020).
Наведені вище висновки суду узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 року у справі № 580/234/19.
Крім того, зазначена правова позиція, у подальшому, неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 21.05.2021 у справі № 347/2083/16, від 27.01.2021 у справі № 344/1326/17, від 10.12.2020 у справі № 580/492/19, від 05.11.2020 у справі                  № 440/2423/19, від 24.09.2020 у справі № 640/5854/19.
Щодо рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону №2262-ХІІ із змінами, то у пункті 2 резолютивної частини зазначено, що положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином, з 20.12.2016 року констатується відсутність ч. 7 ст. 43 у Законі №2262-ХІІ, яка з вказаної дати втратила чинність. У той же час інші положення Закону № 3668-VI, а також Закону №2262-XII, неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому, обов`язкові для застосування.
Тож, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії пенсійного органу щодо призначення позивачу з 01.10.2020 та перерахунку пенсії з 01.12.2020 з обмеженням її граничним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, є правомірними та відповідають положенням Закону № 2262-XII та Закону № 3668-VI.
Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                            О.М. Ганечко

Судді                                                                                                         В.В. Кузьменко

                                                                                                              Я.М. Василенко