ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 752/16583/20                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Чередніченко Н.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Департамента транспортної інфраструктури Виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головний інспектор з паркування Департамента транспортної інфраструктури Виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Панченко Володимир Миколайович, про скасування постанови та стягнення матеріальної і моральної шкоди, за апеляційною скаргою Департамента транспортної інфраструктури Виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:
22 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Департамента транспортної інфраструктури Виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головний інспектор з паркування Департамента транспортної інфраструктури Виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Панченко Володимир Миколайович (далі - третя особа, Головний інспектор Панченко В.М.), про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та стягнення матеріальної і моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що автомобіль було припарковано із дотриманням Правил дорожнього руху, а тому підстави для накладення на нього адміністративного стягнення за порушення правил зупинки відсутні. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року позов задоволено частково. Скасовано постанову від 03 липня 2020 року про притягнення позивача до відповідальності за порушення частини 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. В задоволенні вимог про стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та відсутність доказів на його підтвердження. Згідно фотофіксації позивач залишив автомобіль на острівці безпеки, який призначений для зупинки пішоходів під час переходу проїзної частини дороги. Отже, автомобіль розміщено позивачем на пішохідному переході, що і стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відзиви на апеляційну скаргу не надходили. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.
Судом установлено, що 03 липня 2020 року постановою Головного інспектора з паркування Панченко В.М. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Відповідно до постанови 03 липня 2020 року о 09 год. 34 хв. по вул. Драгоманова, 2 у м. Києві зафіксовано розміщення належного позивачу автомобіля Форд, державний номерний знак НОМЕР_1 , ближче 10 метрів від пішохідного перехода, чим порушено вимоги пункта 15.9 г) Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з таким рішенням та уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач зупинив автомобіль не на проїзній частині, а на тротуарі. Доказів того, що стоянка автомобіля позивача створювала перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху відповідач не надав, що виключає адміністративну відповідальність.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Як убачається із матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало виявлення відповідачем факта стоянки належного позивачу автомобіля з порушенням підпункта «г» пункта 15.9 Правил дорожнього руху, а саме ближче 10 м від пішохідного перехода.
Відповідальність за порушення правил стоянки передбачена положеннями частини 1 та 3 статті 122 КУпАП.
Згідно частини 1 цієї правової норми відповідальність передбачена за порушення правил зупинки або стоянки, у той час як частина 3 передбачає відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Отже, кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, є створення перешкоди дорожньому руху або загрози безпеці руху.
Позивач стверджує, що зупинив автомобіль у пішохідній зоні, а тому він не створював перешкод дорожньому руху або загрози безпеці руху.
Проте, колегія суддів такі твердження позивача уважає помилковими, з огляду на наступне. 
Згідно частини 3 статті 2654 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху  місцях зупинки або стоянки, а саме на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі.
Як убачається із матеріалів справи, а саме фотофіксації вчиненого позивачем порушення, автомобіль позивача розміщений на острівці безпеки.
Згідно визначень, закріплених у пункті 1.10. Правил дорожнього руху:
- автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу;
- край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) - видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки;
- проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги;
- тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.
У статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-ІV  з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів; проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів; смуга відведення - земельні ділянки, що надаються в установленому порядку для розміщення автомобільної дороги.
Зі змісту значення вказаних вище термінів випливає, що тротуар, як і проїзна частина, є складовими елементами дороги загалом.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі №686/13619/17.
Згідно визначення, закріпленого у пункті 1.10 Правил дорожнього руху, острівець безпеки - це технічний засіб регулювання дорожнього руху на наземних пішохідних переходах, конструктивно виділений над проїзною частиною дороги та призначений як захисний елемент для зупинки пішоходів під час переходу проїзної частини дороги. До острівця безпеки належить частина розділювальної смуги, через яку пролягає пішохідний перехід.
У цьому ж пункті зазначено, що пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч. 
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що острівець безпеки є складовою проїзної частини дороги.
З огляду на викладене, здійснення на такому острівці зупинки або стоянки фактично є зупинкою або стоянкою на самому пішохідному переході, що створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП.
Посилання позивача на те, що місце паркування його автомобіля не є острівцем безпеки, оскільки автомобільні дороги, які знаходяться позаду та спереду транспортного засобу, мають рух лише в одному напрямку, колегія суддів до уваги не приймає. Позаяк, відповідно до положень Галузевих будівельних норм України «Автомобільні дороги. Транспортні розв`язки в одному рівні проектування» В.2.3-37641918-555:2016, розділення протилежних потоків руху є характеристикою напрямного острівця, а не острівця безпеки.
Згідно фотофіксації порушення, автомобіль позивача перебуває на острівці безпеки, зліва від нього проходить дорога в одному напрямку, а спереду та позаду дороги мають різні напрями руху, що підтверджується напрямними поворотами такого острівця. 
Додатково колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 3 статті 2654 КУпАП відповідальність за розміщення транспортного засобу на пішохідному переході та ближче 10 метрів до нього з обох боків наступає безвідносно до місця стоянки автомобіля: на проїзній частині або тротуарі.
Твердження позивача про те, що він здійснив стоянку автомобіля, а тому підпункт «г» пункта 15.9 ПДР, який забороняє зупинку транспортного засобу, не порушував, колегія суддів уважає помилковим.
Як убачається зі зміста цієї норми, нею закріплено заборону здійснювати зупинку транспортного засобу на пішохідному переході та ближче 10 метрів до нього з обох боків.
Згідно визначення, наведеного у Правилах дорожнього руху, зупинкою є припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).
Тим часом, стоянка - це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в обох випадках - це припинення руху, а тому заборона зупинки апріорі передбачає і заборону стоянки у таких місцях.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 286, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департамента транспортної інфраструктури Виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1  відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька