Справа № 158/576/21 	Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К. 	
Провадження № 22-ц/802/1121/21  Категорія: 37 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 серпня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів -   Матвійчук Л. В.,  Осіпука В. В., 
з участю:
секретаря судового засідання - Губарик К. А.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - Синельникова М. О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група ТАС" про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова група ТАС" на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 червня 2021 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
       У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 10 травня 2019 року укладено договір (поліс) добровільного страхування майна та тварин № FO-00988586 між страховим приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» в особі ОСОБА_4 та позивачем. Строк дії договору з 00 год. 00 хв. 11 травня 2019 року до 24 год. 00 хв. 10 травня 2020 року, об`єктом страхування був житловий будинок у АДРЕСА_1 за страховими ризиками: вогневі ризики, стихійні явища, дія води, протиправні дії третіх осіб, транспортні ризики. 
Позивач вказує, що 09 травня 2020 року стався страховий випадок, а саме: невстановлена особа шляхом підпалу пошкодила його застрахований будинок, у зв`язку з чим відомості було внесено до ЄРДР за № 12020030100000332 від 09.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.
13 травня 2020 року на підставі заяви позивача від 12.05.2020 за вх. № 620 за участю представника ПАТ СГ «ТАС» аварійного комісара Коваценко А.О. складено Акт огляду події/пошкодження майна, відповідно до якого встановлено, що 09.05.2020 о 02 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 невстановлена особа шляхом підпалу пошкодила житловий будинок, внаслідок чого знищено 40 кв.м покрівлі, 30 кв.м перекриття, 10 км.м стіни дерев`яного будинку, вигоріли речі домашнього вжитку. 
16 червня 2020 року за вих. № 01929/0120 ПАТ СГ «ТАС» направлено позивачу ОСОБА_1 рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування щодо події, яка сталася 09.05.2020 р. за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що згідно з п. 17.4 та 17.4.3 договору не є застрахованим майном та не є предметом цього договору майно з наступним переліком: будівлі, стіни яких виготовлені з дерева або з деревини у поєднанні з іншими матеріалами, та рухоме майно в них. Однак, він підписував договір, у тексті якого таких пунктів не було.
На підставі наведеного позивач просив суд стягнути страхове відшкодування у розмірі 281 556, 94 грн, 3 % річних у розмірі 7392,73 грн та інфляційні у розмірі - 11994,29 грн у зв`язку з безпідставною відмовою у виплаті страхового відшкодування.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 червня 2021 року позов задоволено.
Визнано страхову подію, яка сталася 09 травня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , страховим випадком.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за договором (полісом) добровільного страхового майна та тварин № FO-00388586 від 10 травня 2019 року у розмірі 281 556 грн 94 коп., 7392 грн 73 коп.- 3% річних, 11994 грн 29 коп. інфляційних збитків. Стягнуто із ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 3009 грн 43 коп. сплаченого судового збору та 27700 гривень за надання професійної правничої допомоги.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, ПАТ «Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що даний випадок не може бути кваліфікований як страховий випадок відповідно до положень договору, а також належить до виключень із страхових випадків, тому обов`язок відповідача здійснити страхову виплату не настав. Оскаржуване рішення суду про визнання події страховим випадком ґрунтується лише на негативній обставині, а саме на запереченні досягнення згоди з усіх істотних умов договору страхування, які містяться в пунктах 17-24 договору. Апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 , укладаючи з відповідачем договір добровільного страхування майна та тварин за програмою страхування «Хатинка-Тваринка» був ознайомлений під підпис із усіма умовами договору. Вважає, що суд першої інстанції дійшов незаконного та необґрунтованого висновку, що зміст першого аркушу договору страхування майна та тварин містить всі істотні умови для даного виду договорів. Також зазначає, що рішення суду в частині визначення розміру страхового відшкодування не ґрунтується на умовах договору страхування, а тому не може вважатися законним та обґрунтованим. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1  зазначив, що суд першої інстанції  ухвалив  законне, справедливе та обґрунтоване рішення. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказав, що інші сторінки договору, з пунктами 17-24, які відповідачем надані суду до матеріалів справи та на підставі яких відмовлено йому у страховій виплаті, ним не підписувались, для ознайомлення працівником страхової компанії не надавались. Якби йому при укладенні договору було відомо, що пожежа в дерев"яному будинку не є страховим випадком, він би не укладав такий договір із цією страховою компанією, бо перед укладенням він зазначав, який будинок він страхує, подавав компанії всі документи, зокрема і технічний паспорт на будинок, з котрого видно, що стіни і перекриття будівлі є дерев"яними. Крім того, зазначив, що раніше - на 2018-2019 роки також укладав з цією ж компанією такий же договір і надавав усі документи щодо будинку, однак подібних виключень щодо дерев"яних будівель у договорі також не було.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, позивача та його представника, які заперечили доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що визнав нікчемними умови договору, які позивач не підписував, зокрема п. 17.4.3, згідно з якими не є застрахованим майном та не є предметом цього договору майно з наступного переліку: будівлі, стіни яких виготовлені з дерева або з дерева у поєднанні з іншими матеріалами, та рухоме майно в них, а тому підстав вважати, пожежа у житловому будинку з дерев`яними елементами не є страховим випадком, немає. Стороною відповідача не було доведено умислу позивача на приховування характеристик будинку (щодо наявності дерев`яних елементів), що могло б слугувати підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.
Із такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.  У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що 10 травня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено договір добровільного страхування майна та тварин «ХАТИНКА-ТВАРИНКА» № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого було застраховано житловий будинок, що у АДРЕСА_1 (а.с. 13). Власником вказаного будинковолодіння відповідно до договору дарування від 12.12.2011 є позивач по справі (а.с. 16-18). 
Відповідно до технічного паспорту житлового будинку (а.с. 19-22) перекриття та стіни будинку є дерев`яним.
09 травня 2020 року близько 02 год. 00 хв. невстановлена особа шляхом підпалу пошкодила вищевказаний житловий будинок, як вбачається із акту огляду місця події/пошкодження майна від 13.05.2020, внаслідок вказаної події зруйновано та обгоріли стіни та стеля дерев`яного будинку з перекриттям, вигоріли речі домашнього вжитку (а.с. 15, 27-28). Відомості за вказаним фактом 09.05.2020 внесені до ЄРДР за № 12020030100000332 (а.с. 26). 
28.07.2020 ОСОБА_1 уклав договір підряду №7 з ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якого останній зобов`язався здійснити відновлювальний ремонт житлового будинку у АДРЕСА_1 за 281 556 грн. 94 коп. (а.с 29-41).
Відповідно до матеріалів справи додано документи, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на проведення відновлювального ремонту застрахованого майна.
Тлумачення статей 990, 991 ЦК України, частини другої статті 8, частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.
Згідно з частинами шістнадцятою - вісімнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до правової позиції, що міститься у постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 року у справі № 6-101цс11, обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.
Страховим випадком відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику.
Згідно з пунктом 6 договору предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном.
У пункті 7.3 договору передбачено, що страховими випадками є: «Вогонь», «Стихійні явища», «Дія води», «ПДТО», «Транспортні ризики».
Згідно із пунктом 8.1. договору застрахованим майном є житловий будинок.
Статтею 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України встановлено, що договір страхування за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Отже, до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Судом апеляційної інстанції досліджено оригінал договору страхування, з якого вбачається, що він складається з одного аркуша з підписами сторін. На звороті оригіналу договору текст відсутній. Разом з тим, як видно із копії наданих відповідачем інших аркушів договору, які містять п.17-24, на які покликається відповідач, ні підпису позивача ОСОБА_1 , ні зазначення штрих-коду, який є на першому аркуші договору та яким ідентифікується вказаний договір, немає.
Крім того, як пояснив у суді представник страхової компанії, при укладенні договору працівник компанії допустила помилку, не надавши ОСОБА_1 можливість підписати всі аркуші договору страхування, а лише перший аркуш.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Як вбачається зі справи, 09 травня 2020 року невстановленою особою умисно шляхом підпалу пошкоджено застраховане майно, власником якого є ОСОБА_1 .
Отже, настав страховий випадок, передбачений умовами договору страхування.
ОСОБА_1 вчинив дії, передбачені законом: повідомив поліцію, звернувся до страховика із заявою про настання події із застрахованим майном та подав перелік документів, необхідних для виплати страхового відшкодування.
Свою відмову у виплаті страхового відшкодування страховик обґрунтував тим, що подія не є страховим випадком у відповідності до пункту 17.4.3. договору страхування, оскільки пошкодження будинку з дерев`яними стінами не визнається страховим випадком.
Однак, внаслідок підпалу третіми особами було пошкоджено застраховане майно страхувальника, чого не врахував страховик, а наведені умови не передбачені договором, який укладений сторонами.
Таким чином, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що 09 травня 2020 року настав страховий випадок, передбачений умовами договору добровільного страхування майна, укладеного 10 травня 2019 року між АТ «СГ «ТАС» (приватне) та ОСОБА_1 . 
Тому згідно з вимогами статті 8 Закону України «Про страхування», статей 979, 988 ЦК України у АТ «СГ «ТАС» (приватне) настав обов`язок здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) на користь позивача.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо наявності у спірному договорі страхування істотних умов договору на наступних аркушах договору, які відповідач надав суду, з огляду на наступне.
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальнику страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). у разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.
Згідно зі статтею 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Як вбачається зі змісту тієї частини договору, яку підписав позивач та надав суду для підтвердження своїх позовних вимог, у ній узгоджено всі істотні умови, передбачені ст.. 982 ЦК України. 
Отже, доводи представника відповідача, що договір страхування при підписанні страхувальником лише першого аркуша слід визнати в цілому нікчемним, не заслуговують на увагу.
У статті 3 ЦК України зазначено, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів до іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Положення зазначеної норми узгоджується з правилами частини першої, третьої статті 6 ЦК України, відповідно до якої сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апелянт не надав і не довів в суді апеляційної інстанції, що умови, в яких визначено підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, є частиною умов спірного договору страхування і що саме ці умови були відомі позивачу і ним підписані.
Такого ж правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Щодо заперечення відповідача в частині доведення розміру страхового відшкодування слід зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем суду надано акт про пожежу від 09 травня 2020 року (а.с.27), де вказано орієнтовні прямі збитки від пожежі в розмірі 300 000 грн, побічні збитки - 369000 грн, а також довідку РВ УДСНС у Волинській області про обсяг пошкоджень будинку, копію договору №7 від 28 липня 2020 року підряду на роботи з ліквідації наслідків пожежі та ремонту застрахованого будинку на суму 281556, 94 грн (а.с.28-31), зведений кошторисний розрахунок вартості цих робіт на вказану суму (а.с.34-37), акт приймання виконання будівельних робіт (а.с.39-40) та товарні чеки про фактичну оплату позивачем за будівельні роботи (а.с.40, 41).
Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення залишити без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367- 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група ТАС" залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 червня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді