ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21592/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Єгорової Н.М., Чаку Є.В.   

за участю секретаря судового засідання: Матвєєвої С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ Головного сервісного центру МВС від 12 серпня 2020 року №202-кп про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на посаді начальника відділу контролю управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів Головного сервісного центру МВС або за згодою позивача на рівнозначній посаді з 14 серпня 2020 року;
- стягнути з Головного сервісного центру МВС, ідентифікаційний код юридичної особи 40109173) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 14 серпня 2020 року   і до дня ухвалення судового рішення у справі, з вирахуванням розміру обов`язкових платежів;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що державна служба може бути припинена відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у випадку змін в організації виробництва і праці, зокрема, зміни структури державного органу, що тягне за собою скорочення певної посади державної служби та встановлення за новоутвореною посадою нових посадових обов`язків, а не зміну основних посадових обов`язків, які були визначен для посади, що скорочена.
Апелянт наполягає, що основні посадові обов`язки заступника начальника управління - начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами збігаються з посадою, яку обіймав позивач до дати звільнення - начальника відділу контролю управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів Головного сервісного центру МВС. 
Також, апелянт зазначає, що позивачу вручено пропозиції щодо вакантних посад та надано лише один день для прийняття рішення, при цьому не надано для ознайомлення основні функціональні обов`язки за відповідними пропонованими посадами. 
08 квітня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив  Головного сервісного центру МВС, в якому відповідач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції. 
Відповідач вказує, що згідно з штатним розписом Головного сервісного центру МВС, затверлженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.04.2020 року № 333, займана ОСОБА_1 посада відсутня, тому підлягала скороченню. Факт зміни структури та штатного розпису зафіксований та підтверджений наказами Міністерства внутрішніх справ України від 24.02.2020 року № 17 «Про затвердження Структури Головного сервісного центру МВС» та від 09.04.2020 року № 333 «Про затвердження штату Головного сервісного центру МВС». 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року витребувано у Головного сервісного центру МВС порівняльну таблицю посадових обов`язків та функціїй за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 до звільнення, з посадовими обов`язками та функціями за посадою заступника начальника управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами - начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами, та заступника начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами з метою встановлення наявності або відсутності факту зміни структури та штатного розпису Головного сервісного центру МВС за відповідними посадами.
Продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.
22 червня 2021 року на виконання вимог вищевказаної ухвали відповідач надіслав порівняльну таблицю посадових обов`язків та функціїй за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 до звільнення, з посадовими обов`язками та функціями за посадою заступника начальника управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами - начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами та заступника начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами.
Аналогічну порівняльну таблицю було надіслано представником позивача 28 липня 2021 року. 
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, пояснень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 29 квітня 2016 року позивач на різних посадах проходив державну службу в Головному   сервісному центрі МВС, що підтверджується його трудовою книжкою. 
Зокрема, на підставі наказу Головного сервісного центру МВС від 28 квітня 2016 року № 61о/с ОСОБА_1 з 29 квітня 2016 року призначено на посаду начальника відділу контролю за діяльністю сервісних центрів. Відповідно до наказу Головного сервісного центру МВС від 24 травня 2016 року №80о/с з 01 червня 2016 року позивача переведено на посаду начальника відділу контролю управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів.
29 квітня 2016 року позивач прийняв присягу державного службовця.
16 квітня 2020 року позивача письмово повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року №79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 09 квітня 2020 року №333 «Про затвердження штату Головного сервісного центру МВС» посада, яку він обіймав, підлягає скороченню, тому у відповідача з 17 травня 2020 року наступає право на його звільнення у зв`язку з організаційно-штатними змінами.
06 серпня 2020 року відповідач письмово запропонував позивачу для працевлаштування у зв`язку з наступним можливим звільненням посади: завідувача сектору претензійно-позовної роботи Головного сервісного центру МВС; завідувача сектору документального забезпечення регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Київській області (філія останнього). Про згоду щодо працевлаштування на одній із указаних посад позивачу запропоновано в строк до 18:00 год. 07 серпня 2020 року повідомити відповідача.
07 серпня 2020 року позивач письмово повідомив відповідача про незгоду із працевлаштуванням на запропонованих посадах, стверджуючи про наявність у останнього інших вакантних посад, на одну з яких висловив бажання бути працевлаштованим, а саме: заступника начальника управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами - начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами; заступника начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами - заступника начальника управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами.
Наказом від 12 серпня 2020 року №202-кп позивача з 13 серпня 2020 року Головний сервісний центр МВС звільнив з посади начальника відділу контролю управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів з припиненням державної служби відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24 лютого 2020 року №171 «Про затвердження структури Головного сервісного центру МВС», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 09 квітня 2020 року №333 «Про затвердження штату Головного сервісного центру МВС» у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Головного сервісного центру МВС. 
Підставою для звільнення позивача в наказі вказано попередження про наступне звільнення від 16 червня 2020 року. Судом першої інстанції було встановлено, що в частині, яка стосується дати попередження, відповідачем допущено технічну описку, яка не впливає на суть оскаржуваного наказу, зокрема, замість дати «від 16 квітня 2020 року» помилково зазначено «від 16 червня 2020 року».
Вважаючи звільнення з посади протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що дійшов висновку про наявність дійсних змін у структурі, що зумовило затвердження нового штатного розпису відповідача, в якому відсутня посада, яку обіймав позивач, та призвело до необхідності скоротити цю посаду та до виникнення підстав для звільнення позивача відповідно пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом судового контролю в цій справі є наказ Головного сервісного центру МВС від 12 серпня 2020 року №202-кп про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу контролю управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів Головного сервісного центру МВС, який належить оцінити на предмет відповідності вимогам частини другої  статті 2 КАС України, а саме:    чи прийнятий він 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед  законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Указана норма  основного закону  означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному  Конституцією  та законами України; зобов`язаний діяти на виконання  закону, за умов та обставин, визначених ним.  «У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених  законом  повноважень, не перевищуючи їх. «У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені  законом  засоби.
У контексті спірних правовідносин, колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 24 липня 2020 року по справі № 816/654/17 сформулював правову позицію, відповідно до якої сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.
Також у вказаному судовому рішенні Верховний Суд наголосив, що вирішуючи спори про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої  статті 87 Закону України № 889-VIII, суди повинні з`ясувати чи мала місце ліквідація державного органу або його реорганізація,    якщо так, то чи мало це наслідком скорочення чисельності та/або штату державних службовців.
Приписами  статті 83 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)  визначено підстави для припинення державної служби.
Так, відповідно до пункту 4 частини першої вищевказаної норми, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті  87,  87-1  цього  Закону).
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 87 ЗУ № 889- VIII  підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - як на час попередження позивача про звільнення, так і станом на час винесення спірного наказу про звільнення).
Відповідно до частини третьої  статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. 
Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Так, внаслідок зміни законодавчого регулювання, зокрема і приписів Закону України «Про державну службу», починаючи з 25.09.2019 року для припинення державної служби внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації або реорганізації державного органу роботодавець (суб`єкт призначення або керівник державної служби) вже не зобов`язаний пропонувати держслужбовцю іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі.
Тобто, колегія суддів звертає увагу, що згідно з редакцією частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», чинною на момент звільнення позивача з посади, суб`єкт призначення або керівник державної служби має право, а не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).
Вищевказане також узгоджується з роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби від 15 березня 2021 року № 132-р/з, у якому зазначається, якщо державного службовця в установленому порядку повідомлено про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону і таке звільнення не відбулось до 06 березня 2021 року, суб`єкт призначення або керівник державної служби не має обов`язку пропонувати цьому державному службовцю іншу посаду відповідно до чинної ч. 3 ст. 87 Закону.
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, керуючись вимогами пункту 1 частини першої та статтею третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» 16 квітня 2020 року позивача письмово повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року №79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 09 квітня 2020 року №333 «Про затвердження штату Головного сервісного центру МВС» посада, яку він обіймав, підлягає скороченню, тому у відповідача з 17 травня 2020 року наступає право на його звільнення у зв`язку з організаційно-штатними змінами. 
Надалі, наказом від 12 серпня 2020 року №202- Головний сервісний центр МВС з 13 серпня 2020 року звільнив позивача з посади начальника відділу контролю управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів з припиненням державної служби відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24 лютого 2020 року №171 «Про затвердження структури Головного сервісного центру МВС», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 09 квітня 2020 року №333 «Про затвердження штату Головного сервісного центру МВС» у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Головного сервісного центру МВС. 
Відтак, у даному випадку відповідачем було дотримано передбачену чинним на момент звільнення Законом України «Про державну службу» процедуру звільнення з посади, яка, між іншим, неконституційною не визнавалась. 
При цьому, доводи апелянта про те, що позивачу вручено пропозиції щодо вакантних посад та надано лише один день для прийняття рішення, при цьому не надано для ознайомлення основні функціональні обов`язки за відповідними пропонованими посадами, є безпідставними, оскільки з огляду на наведені вище приписи, пропозиція вакантних посад загалом була правом, а не обов`язком відповідача, і не має визначених вимог до форми та змісту таких пропозицій. 
Як вже було зазначено вище, підставою для припинення державної служби та звільнення позивача стало скорочення посади начальника відділу контролю управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів Головного сервісного центру МВС, яку займав позивач.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з пунктом 6 Положення про Головний сервісний центр МВС, затвердженого наказом МВС від 07.11.2015 № 1393 (у редакції наказу МВС України від 24.04.2020 №354), ГСЦ МВС у своїй діяльності керується Конституцією, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законами України, актами Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, прийнятими відповідно до законів України, наказами МВС, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.
Постановою Кабінет Міністрів України № 79 від 12.02.2020 року «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком.
Пунктом 2 цієї постанови установлено, що: здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ згідно з пунктом 1 цієї постанови, покладається на Міністерство внутрішніх справ; територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до впорядкування структури Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24 лютого 2020 року № 171 «Про затвердження структури головного сервісного центру МВС» затверджено нову структуру ГСЦ МВС.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 квітня 2020 року № 333 «Про затвердження штату головного сервісного центру МВС» затверджено штат Головного сервісного центру МВС та визнано такими, що втратили чинність, штати ГСЦ МВС та регіональних сервісних центрів МВС, затвердженні наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 травня 2016 року № 350 з наступними змінами та доповненнями.
Так, у відкритому судовому засіданні представник відповідача Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ вказала, що територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ було ліквідовано, у зв`язку з чим функції, покладені на зазначені органи, було закріпено до структури Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ. 
З системного аналізу структури Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 березня 2020 року №296 «Про внесення змін до Структури Головного сервісного центру МВС», дійсно вбачається відсутність в ній управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів, начальником якого працював позивач.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність дійсних змін у структурі, що зумовило затвердження нового штатного розпису відповідача, в якому відсутня посада, яку обіймав позивач, та призвело до необхідності скоротити цю посаду та до виникнення підстав для звільнення позивача відповідно пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Щодо доводів апелянта про те, що основні посадові обов`язки заступника начальника управління - начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами збігаються з посадою, яку обіймав позивач до дати звільнення - начальника відділу контролю управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів Головного сервісного центру МВС, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року витребувано у Головного сервісного центру МВС порівняльну таблицю посадових обов`язків та функціїй за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 до звільнення, з посадовими обов`язками та функціями за посадою заступника начальника управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами - начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами та заступника начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами з метою встановлення наявності або відсутності факту зміни структури та штатного розпису Головного сервісного центру МВС за відповідними посадами.
22 червня 2021 року на виконання вимог вищевказаної ухвали відповідач надіслав порівняльну таблицю посадових обов`язків та функціїй за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 до звільнення, з посадовими обов`язками та функціями за посадою заступника начальника управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами - начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами та заступника начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами. Аналогічну порівняльну таблицю було надіслано представником позивача 28 липня 2021 року. 
Так, порівнюючи надані відповідачем на виконання вимог ухвали апеляційного суду посадових обов`язків та функціїй за посадою, яку обіймав ОСОБА_1 до звільнення, з посадовими обов`язками та функціями за посадою заступника начальника управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами - начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами (посади, до якої позивач прирівнює займану ним до звільнення посаду) та заступника начальника відділу контролю та взаємодії з правоохоронними органами, колегія суддів дійшла висновку, що завдання, функції та повноваження нової посади не є тотожними до завдань, які виконував позивач на посаді начальника відділу контролю управління моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів Головного сервісного центру МВС.
Відтак, доводи апелянта про те, що зміна структури і штату Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ потягла за собою зміну істотних умов державної служби, а не скорочення займаної позивачем посади, є помилковими.    
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача правових підстав для припинення державної служби позивача відповідно пункту 1 частини першої  статті 87 Закону України «Про державну службу». 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст виготовлено 16 серпня 2021 року. 

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            Н.М. Єгорова, 

                                                                                                     Є.В. Чаку