Номер провадження: 33/813/935/21
Номер справи місцевого суду: 521/4777/21 
Головуючий у першій інстанції Крижановський О.В. 
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді - Князюк О.В., 
за участю секретаря судового засідання – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року в адміністративній справі відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Україна, с. Старокозаче, Білгород-Дністровського р-ну, Одеської обл., місце роботи - ТОВ "ПОБУТТЕХ-ПРОМ", посада або рід занять - директор, місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Малиновським РВ ГУМВС України в Одеській області від 12.12.2011 року, ідентифікаційний код - НОМЕР_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України, -

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Постановлено, товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1297/5000/20 від 23.12.2020 повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або уповноваженій особі в установленому законом порядку.
Представником Одеської митниці Держмитслужби – Білобородовою Наталією Олександрівною 01 червня 2021 року подано апеляційну скаргу на вищевказану постанову суду. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції апелянт просить суд постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою гр. ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100% вартості товарів – безпосередніх предметів правопорушення, що становить 8 280,00 грн, з конфіскацією товарів.
Разом з апеляційною скаргою представником митниці подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року, в обґрунтування якого зазначає, що постанову суду першої інстанції апелянтом отримано не було.
Апелянт не погоджується з постановою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки постановлена всупереч вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 486 МК України про повне, всебічне, об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності закону, а також без належного урахування характеру вчиненого правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник Одеської митниці зазначає, що товари переміщено через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу ОСОБА_1 , як підстави для їх переміщення документів, що містять неправдиві відомості щодо наявності цих товарів.
З огляду на зазначене, апелянт посилається відповідно на п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних прави» від 03.06.2005 року № 8 (зі змінами), відповідно до якого: «переміщення предметів із приховуванням від митного контролю – це їх переміщення через митний кордон України, у тому числі шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи таких, що містять неправдиві дані».
Згідно п. 6 вищевказаної Постанови Пленуму, необхідно врахувати, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначення нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів. Це зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.
Документами, що містять неправдиві дані, є зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, є найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.

18 серпня 2021 року в судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 – адвокат Танцюра О.А., заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник апелянта в судове засідання не з`явився. 
18.08.2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду було направлено клопотання від представника Одеської митниці – Д.А. Євдокимова, про перенесення розгляду справ на іншу дату, у зв`язку з тим, що у представника не має можливості з`явитися в судове засідання 18.08.2021 року.
Частинами першою - третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами – суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.
Матеріалами справи, зокрема відомостями заяви про відкладення розгляду справи, не підтверджується наявність електронного цифрового підпису у вказаній заяві про відкладення розгляду справи. Крім того відміткою на вказаній заяві про відкладення розгляду справи підтверджується відсутність електронного цифрового підпису зазначеного електронного документу.
Також апеляційний суд звертає увагу на наявність низки клопотань представників апелянта про розгляд справи за відсутності сторони апелянта, неодноразове відкладення справи апеляційним судом.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання, освідомленість учасників справи про її розгляд, апеляційний суд ухвалив розглянути справу за відсутності її учасників.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду у справі про порушення митних правил, у порядку визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Положеннями ст. 489 МК України передбачено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З протоколу №1297/50000/20 від 23.12.2020 року про порушення митних правил з відповідними матеріалами у відношенні громадянина ОСОБА_1 за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, вбачається, що 17.12.2020 р. до ВМО №4 м/п «Чорноморський» директором ТОВ "ПОБУТТЕХ-ПРОМ" (код ЄДРПОУ 43606085) ОСОБА_1 було подано до митного оформлення МД типу ІМЕЕ №UA500500/2020/520589 від 14.12.2020 року на вантаж «аксесуари для мобільних телефонів» в контейнері НОМЕР_3 , відправник «НОСО TECHNOLOGY (HONGKONG) CO.,LTD» (ROOM 408-411TH FLOOR A BUILDING WEI DONG LONG BUSINESS TOWER LONGHUA NEW DISTRICT SHENZHEN, CHINA), одержувач ТОВ "ПОБУТТЕХ-ПРОМ" (код ЄДРПОУ 43606085).
Разом із митною декларацією до митного органу було подано наступні документи: коносамент MEDUZ7265172 від 27.10.2020 року, інвойси № 2128/І від 23.10.2020 року, №2128/І-1 від 27.10.2020 року, пакувальний лист № 2128/І від 27.10.2020, договір купівлі-продажу №РА040620 від 04.06.2020 року.
Відповідно до наданих до митниці документів від фірми-відправника «НОСО TECHNOLOGY (HONGKONG) CO.,LTD» (ROOM 408-411TH FLOOR A BUILDING WEI DONG LONG BUSINESS TOWER LONGHUA NEW DISTRICT SHENZHEN,CHINA) на адресу одержувача ТОВ "ПОБУТТЕХ-ПРОМ" (код ЄДРПОУ 43606085, 65005, Одеська обл., вул. Головківська, буд. 57/1, каб. 302) прямував вантаж «аксесуари для мобільних телефонів», всього 18 позицій.17.12.2020 року після пред`явлення для митного огляду товарів у контейнері MSMU7192128, посадовими особами ВМО № 4 м/п «Чорноморський», за участю посадової особи Управління забезпечення протидії митним правопорушенням, було проведено митний огляд товару, який було переміщено в контейнері MSMU7192128, за результатами якого складено Акт про проведення митного огляду №UA500110/2020/001666.В ході проведення митного огляду було встановлено, що:- фактична вага брутто товару №17 «Вироби з лицевою поверхнею з листів пластмаси: Чохли до мобільних телефонів...» складає 56 кг, замість заявлених 501 кг нетто; - частина товару №1 «Кріпильні вироби та фурнітура з пластмаси для транспортних засобів: Автомобільні тримачі із пластику для мобільних телефонів...», а саме 402 кг. має магнітні кріплення;- в зазначеному контейнері знаходиться незаявлений товар, а саме: «Захисне скло для мобільних телефонів» вагою брутто 112 кг. Таким чином, відомості зазначені у ІМЕЕ №UA500500/2020/520589 та у товаросупровідних документах не відповідають даним встановленим за результатами митного огляду, а саме щодо найменування, їх ваги та кількості.
Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 № 8 (зі змінами): «переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон України, у т.ч. шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи таких, що містять неправдиві дані». Згідно з п. 6 цієї Постанови Пленуму, необхідно враховувати, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів. Документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.
Відповідно до ч. 2 ст. 459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств. Посадова особа підприємства – керівник та інші працівники підприємства (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за виконання вимог, встановлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України з питань митної справи.
Відповідно до статті 65 Господарського кодексу України: пункт 3 - для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. пункт 5 - керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.
Директором ТОВ "ПОБУТТЕХ-ПРОМ" (код ЄДРПОУ 43606085, 65005, Одеська обл., вул. Головківська, буд. 57/1, каб. 302) є громадянин України ОСОБА_1 , який як керівник підприємства організує, визначає, формулює, планує, здійснює і координує діяльність підприємства.
Перебуваючи на посаді керівника підприємства, гр. ОСОБА_1 відповідає за фінансово-господарську діяльність підприємства і зобов`язаний забезпечити надання до митного контролю і оформлення документи з достовірною та правдивою інформацією.
На підставі вищевказаних обставин посадовою особою Одеської митниці Держмитслужби було складено протокол про порушення митних правил №1297/50000/20, за ознаками порушення передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Відповідно до листа ТОВ «Експоцентр - Одеса» від 13.12.2020 № 00021-inf вартість вилученого товару становить 18400 грн.
Згідно зі ст. 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним,- відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначаються вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.
Тобто при складанні протоколу про порушення митних правил враховуються ознаки складу правопорушення, які мають узгоджуватись з диспозицією статті, до відповідальності за якою притягується особа. У іншому випадку відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 483 МК України відповідальність настає за дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві дані.
Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.
Об`єктивною стороною правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, розуміється активна поведінка (вчинок) особи.
Переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон різними шляхами, зокрема, шляхом подання до митного органу України підроблених документів, які містять неправдиві дані.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.
Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України (п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду від 03.06.2005 року N 8 "Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил").
При цьому, що стосується використання документів, то судам необхідно враховувати, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів. Тобто ті, що подаються митному органу на кордоні та є підставою для пропуску товару на митну територію України.
Відповідно до роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року N 8 "Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил", порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена ст. 483 МК України, може бути вчинене лише умисно.
Згідно зі ст. 10 КУпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник подає митному органу документи та відомості, необхідні для митного контролю, передбачені ст. 335 МК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Як визначено диспозицією ст. 266 МК України, декларант зобов`язаний: здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.
Митний кодекс України нормою ст. 257 вичерпно формулює поняття "декларування", яке здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, в тому числі необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Заявлення таких відомостей здійснюється за встановленою законом формою в ході процедури декларування, повноваженнями щодо якого відповідно до положень ст. 265 МК України наділений декларант. Виходячи з аналізу цих положень, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник, або як уповноважений власником. Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.
У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.
Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.
Таким чином, представник власника товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару або з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об`єктивну сторону такого порушення. При цьому таке діяння за суб`єктивною стороною характеризується прямим умислом на подання митному органу документів, що містять неправдиві дані.
За відсутності зазначених умов само по собі зайняття особою керівної посади на підприємстві - власника товару, переміщеного з приховуванням від митного контролю, не утворює в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Митне оформлення - це виконання митних формальностей (тобто сукупності дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи) необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; випуск товарів - це надання митним органом права на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення, відповідно до заявленої мети (стаття 4 МК України).
Відповідно до ст. 259 МК, попередня митна декларація подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України.
17.12.2020 року було митний огляд товару, який знаходився у контейнері MSMU7192128, за результатами якого складено Акт про проведення огляду товарів №UA500110/2020/001666, де і зазначено про виявлення під час митного огляду: фактична вага брутто товару №17 чохли до мобільних телефонів – 65 кг., а не 168 кг; виявлено не заявлений товар – захисне скло для мобільних телефонів вагою брутто 112 кг.
Тобто в сукупності за митною декларацією типу ІМЕЕ № UA500500/2020/520589 від 14.12.2020 року вага брутто не змінилась, кількість місць було вказано правильного, однак товарів - захисне скло для мобільних телефонів вагою брутто 112 кг, був відсутній і митній декларації ІМЕЕ №UA500500|2020|520589 від 14.12.2020 року і в інвойсі 2128/І від 23.10.2020 року.
Декларант звернувся до продавця «ZHEJANG AOFENG ELECTRICAL APPLIANCES CO.LTD» з претензією про невідповідність найменування придбаного товару, зазначеного у інвойсі 2128/І від 23.10.2020 року, та фактично поставленого у котейнері MSMU7192128 за вказаним інвойсом , на що продавець прислав лист, де зазначив, що ним, через надмірну завантаженість працівників, була допущена помилка, відправлений невірний інвойс, наданий вірний інвойс 2128/І від 27.10.2020 року та пакувальний лист – 2128/Р від 27.10.2020 року.
В інвойсі 2128/І-1 від 27.10.2020 року та пакувальному листі – 2128/Р від 27.10.2020 року вага брутто не змінилась, однак вже був зазначений товар – захисне скло для мобільних телефонів.
З вказаних обставин зрозуміло, що декларант до подання 14.12.2020 року попередньої декларації та до митного огляду товарів в контейнері MSMU7192128 17.12.2020 року орієнтувався тільки на надіслані з Китаю продавцем документи, сам декларант контейнер не оглядав і не повинен був оглядати, відповідно станом на день подачі декларації від 14.12.2020 року декларант не знав і не міг знати, що у контейнері MSMU7192128 прйишов якийсь інший товар ніж зазначено у документах, відповідно до вказаного, ніякого умислу у декларанта надавати митниці недостовірні відомості не було, а протилежне у протоколі не зафіксовано, тож не доведено.
Попередня митна декларація типу «ІМЕЕ» свідчить про попереднє інформування декларантом митного органу, у зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, про намір ввезти ці товари.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», із послідуючим змінами від 30.05.2008 року №8, для притягнення до відповідальності за ст.483 МК України необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органом супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.
Подання митної декларації типу «ЕЕ» в даному випадку є лише попереднім повідомленням, в розумінні ст.194 МК України, і використовувалась не для митного оформлення товарів в митному режимі «Імпорт» та сплати необхідних митних платежів, а для контролю доставки товару під час внутрішнього перевезення по митній території України.
В подальшому, відповідно до ч.13 ст.259 МК України та із використанням прав, передбачених ст.266 МК України, подається додаткова декларація до попередньої митної декларації типу «ІМ 40 ДЕ». Таким чином, митна декларація типу «ІМ 40 ДЕ», це додаткова декларація до попередньої митної декларації (наказ Мінфіну №1011), яка подається до відповідного митного органу, яким була оформлена відповідна попередня митна декларація та які становлять митну декларацію, заповнену в звичайному порядку.
Таким чином, митна декларація , яка заповнена в звичайному порядку повинна містити обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів у заявлений митний режим та її оформлення випуском товарів у заявлений митний режим (ч.1 ст.258 МК України).
На підставі вищевикладеного, невідповідність товару та відомостям, які містяться в попередніх деклараціях типу «ІМЕЕ» для переміщення вантажу, не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, оскільки на підставі цих документів митницею не приймається рішення про випуск товару у вільний обіг на територію України та за якою нараховуються і проводяться митні платежі за ввезення товару.
Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції, "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".
У рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 п. 6 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» № 8 від 03.06.2005 року підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товарно-супровідні документи, дозвіл відповідних державних органів тощо.
При цьому підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів. Незаконно одержаними слід визнавати документи, які особа отримала за відсутності законних підстав або з порушенням установленого порядку.
Також відповідно до роз`яснень, наведених у зазначеній вище постанові, порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена ст. 483 МК України, може бути вчинене лише умисно.
Тобто, склад правопорушення в даному випадку полягає саме в умисному переміщенні товару через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товару підроблених документів чи документів, що містять неправдиві відомості.
Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Аналізуючи зазначені норми, виходячи з матеріалів справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження того, що видані директором ТОВ "ПОБУТТЕХ-ПРОМ" ОСОБА_1 документи є підробленими чи містять неправдиві відомості, суду не надано, що позбавляє суд можливості встановити наявності у нього прямого умислу на вчинення дій, відповідальність за які, передбачена ст. 483 МК України.
Статтею 495 МК України та статтями 251, 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд, аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи наведені норми та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним в ст. 62 Конституції України (тобто, вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів), вважає, що вина особи у скоєні адміністративного правопорушення не доведена, а тому провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 528 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, виносить, зокрема, постанову про закриття провадження у справі.
Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, матеріали справи про порушення митних правил не містять будь-яких відомостей та жодних доказів того, що директором ТОВ "ПОБУТТЕХ-ПРОМ" ОСОБА_1 вчинено дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом надання в якості підстави для переміщення товарів до митного орану документів, що містять неправдиві відомості щодо кількості товарів, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Згідно зі ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби залишити - без задоволення.
Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 20.08.2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                 О.В. Князюк