ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/10053/20 пров. № А/857/7912/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Кушнерика М.П.
суддів –                                                            Курильця А.Р., Мікули О.І.
за участю секретаря судового засідання –   Юник А.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу військової  частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року, прийняте суддею Грень Н.М., в м.Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, у справі № 380/10053/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") про визнання протиправним та скасування наказу, -

                                                         ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командувача повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 30 вересня 2020 року №71 в частині притягнення його до повної матеріальної відповідальності за заподіяння ним прямої дійсної матеріальної шкоди у вигляді неналежних виплат грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень у сумі 38237,72 грн за період з 21.03.2019 по 31.12.2019 та з 01.01.2020 по 31.03.2020.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що спірний наказ є протиправним, оскільки відсутні правові підстави для притягнення його до повної матеріальної відповідальності на підставі ст.3, ст. 6 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі”, так як він мав усі правові підстави для отримання грошової компенсації за піднайом житла.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ командувача повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 30 вересня 2020 року №71 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності за заподіяння ним прямої дійсної матеріальної шкоди у вигляді неналежних виплат грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень у сумі38237,72 грн за період з 21.03.2019 по 31.12.2019 та з 01.01.2020 по 31.03.2020.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ")  за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,0 грн.
В задоволенні вимог про стягнення 2000,0 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, з підстав помилкового застосування норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що позивач двічі забезпечувався службовим житлом Міністерством оборони України в межах населеного пункту, в якому проходив військову службу, а саме – отримав дві квартири в с. Солонка Пустомитівського району Львівської області на сім`ю у складі 4-х осіб, які в подальшому були приватизовані його синами. Оскільки вказане житло знаходиться у власності членів сім`ї позивача та відповідно до наказу начальника Львівського гарнізону “Про визначення населених пунктів, що знаходяться в безпосередній близькості від розташування військових частин ІНФОРМАЦІЯ_2 ” с.Солонка входить у межі Львівського гарнізону, ОСОБА_1 повинен був повідомити командира військової частини щодо правомірності виплати йому грошової компенсації за піднайом (найом) житла відповідно до вимог пункту 10 розділу V наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380. Порушення позивачем вказаного обов`язку призвело до заподіяння державі матеріальної шкоди у вигляді неналежних виплат грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень у сумі 38237,72 грн особі, яка не мала права на отримання такої компенсації. Також, вказано на те, що 12.02.2021 відбулося засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , на якому було розглянуто листа Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 01.02.2021, та з метою усунення порушень житлового законодавства, у зв`язку з поліпшенням житлових умов згідно норм забезпечення житловою площею з фондів Міністерства оборони України, прийнято рішення зняти ОСОБА_1 разом з дружиною з квартирного обліку (витяг з протоколу №8 від 12.02.2021).
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, який просив залишити без змін рішення суду, представника відповідача, який просив задоволити апеляційну скаргу, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та на час виникнення спірних правовідносин займає посаду начальника відділу сил підтримки.
Наказом командувача повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 23 липня 2020 року №304ад “Про призначення службового розслідування” призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, які призвели до неналежних виплат грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень полковнику ОСОБА_1 у сумі 38 237 грн.
За наслідками проведення службового розслідування складено акт службового розслідування, яким встановлено, що у зв`язку з доведенням на читці наказів військової частини НОМЕР_1 наказу начальника Львівського гарнізону від 21 березня 2019 року №5/г “Про визначення населених пунктів, що знаходяться в безпосередній близькості від розташування військових частин ІНФОРМАЦІЯ_2 ” полковник ОСОБА_1 був обізнаний (міг ознайомитись), що с. Солонка входить у межі Львівського гарнізону. Відповідно, беручи до уваги те, що останній забезпечувався житлом від Міністерства оборони України в с.Солонка, відтак, був зобов`язаний письмово повідомити командиру військової частини НОМЕР_1 щодо правомірності виплати йому грошової компенсації за піднайом (найом) житла протягом десяти днів з дня настання таких обставин.
Своєю бездіяльністю полковник ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 10 розділу V наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 “Про затвердження Інструкцій з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями”, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди державі  у вигляді неналежних виплат грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення у м.Львові.
Відповідно до наказу командувача повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 30 вересня 2020 року № 71 ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності за заподіяння ним прямої дійсної матеріальної шкоди у вигляді неналежних виплат грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень у сумі 38237 гривень 72 копійки за період з 21 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 31 березня 2020 року.
Не погоджуючись з зазначеним наказом командувача повітряного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 30 вересня 2020 року №71 та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з позовом до суду про його скасування.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував це тим, що відповідно до довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Міністерства оборони України від 18.03.2015 №1204 ОСОБА_1 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 з 14.08.1992 по 05.12.1996 та у військовій частині НОМЕР_3 з 05.12.1996 по 28.04.2005 отримав службове житло - квартири АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_2 – 03.05.2006 особовий рахунок переоформлений на сина – ОСОБА_2 , 1985 р.н., квартира АДРЕСА_3 – 05.12.2008 особовий рахунок переоформлений на сина – ОСОБА_3 , 1990 р.н. Однак, вказано на те, що наявність у синів житла для проживання у безпосередній близькості до військової частини НОМЕР_1 , у якій служить ОСОБА_1 , не призводить до того, що позивач не мав права на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житла, оскільки він зі своєю дружиною не проживав разом з синами та не вів з ними спільного господарства. Відтак, ОСОБА_1 мав усі належні правові підстави для отримання грошової компенсації за піднайом житла у м. Львові, що вказує на відсутність у нього обов`язку повідомляти командира військової частини про те, що він більше не має права на отримання такої грошової компенсації.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п 8.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737 (далі по тексту - Інструкція), грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення (далі - грошова компенсація) виплачується: особам офіцерського складу у разі, якщо вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби (навчання), не отримали за рахунок держави грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина не орендує для них та членів їх сімей житло; курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, у разі ненадання їм жилої площі в сімейних гуртожитках, відсутності таких гуртожитків та жилого приміщення за місцем проходження ними військової служби (навчання).
Грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла (додаток 42), незалежно від дати видання наказу командира (начальника) військової частини чи керівника вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу: особам офіцерського складу - за місцем проходження військової служби (навчання) згідно з наказом командира (начальника) військової частини; курсантам - за місцем проходження військової служби (навчання) згідно з наказом керівника вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.
Відповідно до п. 8.6. Інструкції грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї за місцем проходження військової служби жилого приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площею, що відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством; не здачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. 
Поряд з цим, слід вказати, що аналогічні норми містяться у п. 6 постанови КМ України “Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень” від 26 червня 2013 року № 450 (далі по тексту – Постанова №450), яка прийнята на виконання вимог статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якого грошова компенсація не виплачується у разі:
наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони;
нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження;
штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.
Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою начальника КЕВ м. Львова від 18.03.2015 №1204 (а. с. 14) полковник ОСОБА_1 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 з 14.08.1992 по 05.12.1996 та у військовій частині НОМЕР_3 з 05.12.1996 по 28.04.2005 отримав службове житло - квартири АДРЕСА_1 , однак не здав такі квартирним органам Міністерства оборони України. Так, квартира АДРЕСА_2 – 03.05.2006 особовий рахунок переоформлений на сина – ОСОБА_2 , 1985 р.н., квартира АДРЕСА_3 – 05.12.2008 особовий рахунок переоформлений на сина – ОСОБА_3 , 1990 р.н.
Крім цього, позивач отримував грошову компенсацію на піднайом (найом) житлового приміщення, оскільки він разом зі своєю дружиною з 30.12.2016 по 31.03.2020 винаймав одну кімнату у 2-х кімнатній квартирі у м. Львові (а. с. 19-20), що ним не заперечується.
Наказом начальника Львівського гарнізону від 21.03.2019 №5/г "Про визначення населених пунктів, що знаходяться в безпосередній близькості від розташування військових частин ІНФОРМАЦІЯ_2 " для в/ч, які розташовані у м. Львові визначено межі по 13-ти населених пунктів, що знаходяться в безпосередній близькості від розташування в/ч НОМЕР_1 у т.ч. с. Солонка та с. Липники.
Відповідно до вимог п. 10 розділу V наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 визначено, що військовослужбовці які отримують компенсацію за піднайом, зобов`язані письмово доповідати командиру військової частини про обставини, що мають значення або впливають на її розмір, протягом десяти днів з дня настання таких обставин.
У зв`язку з доведенням на читці наказів військової частини НОМЕР_1 29.03.2019 наказу начальника Львівського гарнізону "Про визначення населених пунктів, що знаходяться в безпосередній близькості від розташування військових частин Львівського гарнізону" (про що зроблено запис в книзі оголошення наказів, директив та інших службових документів особовому складу в/ч НОМЕР_1 (реєстраційний номер №34 за 2019 рік, ст. 111, п. 12)), полковник ОСОБА_1 був обізнаний, що с. Солонка входить у межі Львівського гарнізону, а відповідно будучи таким, що забезпечувався житлом від Міноборони в с. Солонка. був зобов`язаний письмово повідомити командиру військової частини НОМЕР_1 щодо правомірності виплати йому грошової компенсації за піднайом (найом) житла, протягом десяти днів з дня настання таких обставин, однак ним цього зроблено не було. 
Внаслідок таких дій полковнику ОСОБА_1 було здійснено неналежні виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих- приміщень за період з 01.01.2020 по 31.03.2020 сумі 10089,00 грн та за період з 21.03.2019 по 31.12.2019 у сумі 28148,72 грн.
Вчинення викладеного вище правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановленні в ході проведення службового розслідування.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно сумарна житлова площа отриманих 2-х квартир на склад сім`ї ( ОСОБА_1 , дружина та 2-а сини) складає 55,4 м2, що є більше норми жилої площі 54.6 м2 встановленої сг. 47 Житлового Кодексу (13,65x4 особи), відповідно військовослужбовець зі складом сім`ї 4-й особи рахується як забезпечений постійним житлом від держави в особі Міноборони. 
Абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. 
Абз. 3, 4 п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 визначено, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудоваиого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством. 
Відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 12.06.2013 № 3703 та 19.10.2011 № 3471 отримані від держави в особі Міноборони дві квартири (на увесь склад сім`ї військовослужбовця - ОСОБА_1 , дружина та 2-є синів), було приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», правом на приватизацію якої скористалися члени його сім`ї (2-а сини).
Враховуючи встановленні обставини справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про відсутність у позивача права на грошову компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень у сумі 38237,72 грн за період з 21.03.2019 по 31.12.2019 та з 01.01.2020 по 31.03.2020, оскільки йому було надано службове житло, що знаходиться в безпосередній близькості від розташування військових частин Львівського гарнізону, а саме дві квартири, які відповідають встановленим санітарним і технічним вимогам згідно норм чинного житлового законодавства, котрі були в подальшому не були здані, а приватизовані його синами, а, відтак, спірний наказ є правомірним та не підлягає скасуванню.
За пунктами 3, 4 ч.1 ст.317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, –

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - задоволити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року, у справі № 380/10053/20 - скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 07.07.21