08.07.21
22-ц/812/1181/21

Провадження № 22-ц/812/1181/21

П О С Т А Н О В А 
іменем України

06 липня 2021 року м. Миколаїв
справа № 489/6330/19
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Данилової О.О., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,
за участі: представника позивачки ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу
ОСОБА_2 
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 13 квітня 2021 року під головуванням судді Коваленка І.В., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складене того ж дня, у цивільній справі 
за позовом 
ОСОБА_3  до  ОСОБА_2 , треті особи – Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради  про позбавлення батьківських прав, 

у с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3  звернулася з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи – Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради  про позбавлення батьківських прав.
Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них із відповідачем народилася дитина – ОСОБА_4 . Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, походження дитини було визначено в порядку статті 126 СК України, а саме за її заявою та заявою ОСОБА_2 про визнання ним батьківства по відношенню до ОСОБА_4 , яка була ними спільно подана до Веселинівського відділу ДРАЦС.
З грудня 2011 року відповідач припинив брати участь у житті дитини, не відвідував її, не надав жодної матеріальної допомоги, не піклувався про її життя та здоров`я, взагалі не цікавився ні її розвитком, ні її потребами. 
Згодом ОСОБА_2 звернувся з позовом про оспорювання батьківства та виключення запису про нього, як про батька дитини, з актового запису про народження ОСОБА_4 . Під час розгляду вказаної справи, було проведено судово-медичну експертизу, якою було підтверджено батьківство ОСОБА_2 по відношенню до дитини – ОСОБА_4 . У зв`язку із цим, в задоволенні позову суд відмовив. 
Оскільки відповідач добровільно відмовився надавати матеріальну допомогу дитині, у вересні 2013 року вона звернулася до суду із позовом про стягнення з батька дитини аліментів на її утримання. Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2014 року постановлено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки у розмірі 500 грн щомісяця. Однак відповідач жодного разу не сплатив, визначений судом розмір аліментів, у зв`язку із чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 34677,41 грн. Заходи, спрямовані на погашення заборгованості по сплаті аліментів, вжиті виконавчою службою, не дали результатів, він так і продовжує ухилятися виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню дитини. 
Крім того, що відповідач ухиляється від утримання дитини, він ухиляється й від виконання інших батьківських обов`язків, зокрема, з моменту, коли дитині виповнився рік, він взагалі жодного разу не приїздив до дитини та не відвідував її ні в садочку, ні в школі, не піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. 
Дитина не пам`ятає свого батька, не має до нього почуттів, оскільки жодного разу не бачила його. Перешкод у спілкуванні батька з дитиною вона не чинила.
На засідання комісії органу опіки та піклування відповідач не з`явився, не надав жодних пояснень своєї поведінки. Орган опіки та піклування прийняв рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до ОСОБА_5 .
Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2021 року позов задоволено. Ухвалено позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, суд розподілив судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд дійшов висновку про факт ухилення відповідача без поважних причин від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, який знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких доказів протилежного суду не надано. Доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачу у виконанні ним своїх обов`язків по відношенню до дитини, матеріали справи не містять.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаного судового рішення, порушення судом норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка повідомила йому про те, що малолітня ОСОБА_6 це не його дитина, заборонила приходити йому у її дім, спілкуватися та бачитися з дитиною. Він декілька разів ще приїжджав до позивачки, прохав дозволу побачитися із дитиною, але позивачка не дозволяла. Кошти, які він привозив, вона брала для дитини. Довгий час був впевнений в тому, що донька дійсно не його, а тому не приїздив та не надав матеріальної допомоги, а також звернувся до суду із позовом про оспорювання батьківства. Однак висновок експертизи підтвердив, що він є батьком ОСОБА_7 . Зателефонував позивачці та запропонував гроші, які вона в нього вимагала, тільки щоб вона дозволила йому бачитись з донькою. На що вона йому відмовила. Бажає бути справжнім батьком для своєї доньки, хоче з нею спілкуватися, виховувати, вчити її життю та бути батьківською підтримкою. В його діях відсутнє умисне ухилення від виховання та утримання його доньки.
На вказану апеляційну скаргу від позивачки надійшов відзив, в якому позивачка заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, постановлене з додержанням матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою. Суд вірно розцінив поведінку відповідача, який за весь час жодного разу не прибув до судового засідання, не спростував доводи позивача, не надав суду відзиву на позовну заяву, а тому висновки суду повністю відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач перекручує дійсні обставини справи та вводить суд в оману. Не з`являвся на засідання комісії Органу опіки та піклування. Відповідач за весь час не намагався налагодити контакт з дочкою, не відвідував її, ні в садочку, ні в школі, не телефонував, не надавав ніякої матеріальної допомоги. Дочка його не пам`ятає, вважає та називає батьком іншу людину.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена з таких підстав.
       Так, судом встановлено, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського РУЮ у Миколаївській області, актовий запис № 79, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_6 , батьками якої записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10).
       У 2013 році відповідач звернувся з позовом до позивачки про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Відповідно до висновку експерта № 72 від 19 червня 2014 року судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи ОСОБА_2 може являтись біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ймовірністю 99,99999%, таким чином батьківство практично доведене (а.с. 12-20). 
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі розміром 500 грн щомісячно, починаючи з 25 вересня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21). 
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 22 серпня 2019 року №55280, заборгованість відповідача станом на 01 серпня 2019 року становить 34677,41 грн, що свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів (а.с. 30).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2019 року до вказаного реєстру внесено відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України, які внесенні на підставі заяви позивача про те, що відповідач з 2014 року не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 36).
З відповіді Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №1 «Сонечко» Веселинівської селищної ради Миколаївської області № 41 від 16 серпня 2019 року ОСОБА_2 за час перебування ОСОБА_4 в дошкільному закладі упродовж 2012-2016 років дитину не відвідував, життям неповнолітньої не цікавився і участі у виховання дитини не брав. В той же час, ОСОБА_3 брала активну участь у освітньо - виховному процесі своєї доньки. Була членом батьківського комітету групи та батьківської ради закладу. Постійно брала активну участь в житті своєї дитини та дошкільного закладу. Відвідувала батьківські збори групи, засідання батьківської ради, приймала активну участь у святах та розвагах, які проводились у закладі, приймала участь в ремонті групи та ігрового майданчика (а.с. 37).
Відповідно до відповіді Веселинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Веселинівської селищної ради Миколаївської області від 27 серпня 2019 року за вих. №184 ОСОБА_3 постійно присутня на засіданні батьківських зборів, відвідує уроки, бере участь у підготовці та проведенні навчально-виховних заходів, цікавиться успіхами доньки. ОСОБА_2 в період з вересня 2016 року по серпень 2019 року не відвідував навчальний заклад та не цікавиться життям та успішністю ОСОБА_4 (а.с. 38).
Згідно з висновком Органу опіки і піклування Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області №05-03/2221 від 20 листопада 2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Засідання комісії з питань захисту прав дитини відбулося 09 листопада 2019 року. На засідання комісії були запрошені в порядку усного повідомлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . З`явилася тільки ОСОБА_3 . Під час засідання комісії встановлено, що ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 34677,41 грн. Також з`ясовано, що до навчальних закладах, які відвідувала ОСОБА_4 відповідач не з`являвся, не цікавився життям та успішністю своєї доньки, не відвідував за місцем проживання, не цікавився її життям, здоров`ям та розвитком. ОСОБА_2 самоусунувся та ухиляється від виконання батьківських обов`язків по створенню належних умов для життя, нормального фізичного та морально-психологічного розвитку дитини, не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини та вихованні (а.с. 11).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доводів позивачки про те, що ОСОБА_2 тривалий час не брав участі у вихованні доньки ОСОБА_9 і її життям не цікавився, не сплачував аліменти, в зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 1 серпня 2019 року в розмірі 34677,41 грн., що підтверджується відомостями по виконавчому провадженню ВП № 45008613 Крім того, суд врахував висновок органу опіки та піклування, про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Водночас, ухвалюючи рішення суд не з`ясував позицію відповідача по даному позову та не в повній мірі дотримався вимог статті 12 ЦПК України.
Так, відповідно до положень частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Як видно з клопотання відповідача від 7 грудня 2020 року, останній заперечував проти задоволення позову та зазначив про те, що заперечення будуть надані особисто в судовому засіданні.
Розгляд справи було відкладено на 23 березня 2020 року, однак в судове засідання, призначене на вказану дату сторони не з`явились.
Між тим, за відсутності сторін суд розглянув справу не надавши можливості відповідачу висловити свою позицію з приводу позбавлення його батьківських прав.
Отже суд першої інстанції, при вирішенні такого важливого питання як позбавлення батьківських прав, не визнав обов`язковою участь відповідача у судовому засіданні для дачі пояснень, не роз`яснив відповідачу наслідки його неявки в судове засідання, та розглянув справу не з`ясувавши думку відповідача по спірному питанню.
Важливість надання учаснику справи можливості висловити свою думку з приводу позбавлення батьківських прав та дотримання судом процесуальних прав сторін, узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
Отже, не надавши можливості відповідачу висловити свою думку щодо позбавлення його батьківських прав, суд не з`ясував можливість зміни поведінки відповідача щодо участі у вихованні доньки. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 категорично заперечував у задоволенні вимог про позбавлення його батьківських прав, зазначив про бажання піклуватися про дитину та спілкуватися з нею. Крім того, ОСОБА_2 надав до суду квитанцію від 2 липня 2021 року про сплату за виконавчим провадження ВП № 45008613 67749 грн. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки не заперечувала у долучені вказаної квитанції до справи, а тому суд апеляційної інстанції долучив її до матеріалів справи.
Враховуючи заперечення ОСОБА_2 в позбавленні його батьківських прав, а також сплату останнім заборгованості по аліментам, апеляційний суд вважає, що зазначене свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
При цьому колегія суддів не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення  ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітньої дитини, оскільки у ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дітей. Вказаний висновок не містить відомостей про те, що  ОСОБА_2 був заслуханий органом опіки та піклування.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави, передбачені статтею 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні, а вимоги позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, є передчасними, тому не можуть бути задоволенні. 
Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц.
Оскільки суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення має бути скасовано на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Водночас, колегія суддів вважає необхідним попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_3  до  ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити  ОСОБА_2  про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	І.В. Лівінський  	
Судді	О.О. Данилова    Н.О. Тищук	

Повне судове рішення складене 08 липня 2021 року.