ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2019/21                Головуючий суддя І інстанції Лях  М. Ю.
Провадження № 22-ц/818/4461/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: забезпечення позову
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року                                                                                         м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів,
в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «ФК «Маніту», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними договору відступлення права вимоги за кредитним договором № ML702/818/2008 року від 03 квітня 2008 року та договором іпотеки № РML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року.
Разом з позовом позивач подала заяву заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно нерухомого майна - житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 241,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 10810168), що належить на праві власності ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2006 року по цивільній справі 2-3919/06/15, до закінчення розгляду справи по суті.
Заява мотивована тим, що 03.04.2008 року між нею та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML 702/818/2008 на суму 130 000 доларів США. З метою забезпечення кредитного договору з банком 03.04.2008 р. було укладено іпотечний договір № РML 702/818/2008. Кредитний договір в подальшому був переданий за договором купівлі-продажу кредитного портфелю ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Договір іпотеки був також переданий ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором про відступлення прав вимоги. Як зазначає позивач, 14.01.2021 року їй стало відомо що 16 грудня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» був укладений Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки. Позивач вважає, що мета укладення між відповідачами вищевказаних договорів відступлення прав вимог за Кредитним договором та Договором іпотеки є рейдерське захоплення належного їй житлового буднику літ.«М-2» загальною площею 241,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» без належних повноважень має на меті вчинити незаконну перереєстрацію належного їй майна, та таким чином позбавити її законного володіння та користування належним їй житлового будинку, який є єдиним її житлом. Тому, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів позивача, позивач просить за необхідне заборонити вчинення будь – яких реєстраційних дій стосовно майнових прав на належний їй житловий будинок, до закінчення судом розгляду справи по суті.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти реєстраційних дій щодо відчуження нерухомого майна – житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 241,9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , до закінчення розгляду справи по суті.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Маніту» посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та у задоволенні заяви позивачу відмовити.
В обґрунтування скарги зазначає, що предметом спору є визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між ТОВ «ФК «Маніту» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», тобто речові права позивача на житловий будинок, які підлягали б судового захисту не є предметом позову у зазначеній справі.
Зазначає, що позов є немайновим та не стосується визнання права на майно, витребування майна чи стягнення грошових коштів.
Вказує, що майно, щодо якого застосовано заходи забезпечення позову не належить до предмета спору, тому застосування судом заходу забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно майнових прав на житловий будинок, враховуючи обставини є недоцільним, неспівмірним та жодним чином не співвідноситься предметом заявленого позову.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив зі співвідношення від настання правових наслідків вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права та законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, а також наслідки заборони здійснювати певні дії, дійшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо відчуження нерухомого майна.
Також зазначено, що судом враховано існування між сторонами спору щодо вказаної квартири, у зв`язку з чим з метою дотримання балансу прав та законних інтересів сторін у справі, з урахуванням принципу співмірності, враховуючи наявну можливість подальшого відчуження спірної квартири, що може призвести до ускладнення розгляду справи та необхідністю залучення для участі у справі третіх осіб, суд вважає, що саме вказаний захід забезпечить дотримання гарантованих Конституцією та законами України прав та законних інтересів всіх зацікавлених осіб, забезпечить недопущення порушення прав третіх осіб на час розгляду справи у суді під час розгляду позовної заяви по суті та слугуватиме ефективним засобом забезпечення позову з урахування фактичних обставин справи, поведінки сторін, складністю справи та особливостей виниклих правовідносин.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , просить визнати недійсними договори про відступлення права вимоги від 16 грудня 2020 року за кредитним договором від 03 квітня 2008 року та договором іпотеки від 03 квітня 2008 року, вважаючи, що новий ТОВ «ФК «Маніту» за відсутності відповідної ліцензії не набув відповідних повноважень кредитора.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки спір є немайновим: предметом позову є визнання недійсним договору відступлення права вимоги, - колегія суддів відхиляє, оскільки предметом спірного договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором є набуття відповідачем майнових прав на предмет іпотеки - нерухоме майно, тобто майнові права, які згідно до змісту п. 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, відповідною конвенційною практикою ЄСПЛ та національним законодавством і сталою практикою касаційного суду захищаються на рівні права власності. 
Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. За змістом ст. 9 згаданого Закону України за іпотекодавцем зберігається право володіння та користування предметом іпотеки на свій розсуд, якщо інше не встановлено цим Законом, а право відчуження – лише за згодою іпотекодержателя. 
Крім того, відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та згідно до умов та у передбаченому п.п. 6.4.1, 6.4.2 укладеного позивачем з банком договору іпотеки від 03.04.2008 порядку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом: від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (а.с. 13). Саме в цьому проявляється дуалізм правової природи такого засобу забезпечення виконання зобов`язання як застава, до якої належить застава нерухомості – іпотеки.
Тому колегія суддів за безпідставністю відхиляє посилання у доводах скарги на постанову Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, де було висловлено правову позицію, що під час вжиття такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно та заборона розпоряджатись ним, необхідно враховувати, що в контексті положень ст.ст. 149, 150 ЦПК України цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосовуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів, а також – постанову ВС від 08.11.2019 у справі № 904/421/19.
За змістом ст. 150 ЦПК України у взаємному зв`язку з нормою ст. 2 ЦПК України щодо мети цивільного судочинства - вжиття заходів забезпечення позову має гарантувати не лише виконання можливого рішення у справі, яке є фінальною стадією розгляду справи. Забезпечення позову має також сприяти позивачу у ефективному розгляді справи у розумні строки, що є завданням цивільного судочинства, визначеного ст. 2 ЦПК України, чому сприяє застосовані судом заходи забезпечення, а доводи скарги цього висновку не спростовують.
Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача, а лише обмежує його у здійсненні певних дій на визначений період.
Заборона вчиняти певні дії до вирішення спору є тимчасовим обмеженням і найменш вразливим для нового кредитора, права якого оспорюються позивачем.
Крім того, учасники справи не позбавлені можливості звертатися у передбаченому законом порядку до суду із заявами про скасування чи зміну вжитих судом заходів забезпечення позову, та заявою про зустрічне забезпечення (ст.ст.154, 156, 158 ЦПК України).
       Отже, встановивши наявність реального спору між сторонами, надавши оцінку обставинам та доказам, долученим до заяви позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та правомірно застосовано заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти певні дії.
         Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду – залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 30 липня 2021 року.
Головуючий                                                                                                 В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                         А.В.Котелевець.

                                                                               О.М.Хорошевський