Справа № 466/5453/19                        Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т. 
Провадження № 22-ц/811/952/20                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 липня 2021 року м.Львів

Справа № 466/5453/19
 Провадження № 22ц/811/952/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 14 лютого 2020 року у складі судді Едера П.Т., у справі за позовомЛьвівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережеві та комунікаційні системи», ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, державного реєстратора Жирівської сільської ради Пустомитівського району Тузяка Павла Тарасовича, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Куйбіди-Кришкевич Христини Василівни, про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-  
встановив:
22 липня 2019 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, будинок на АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності територіальній громаді м.Львова. Реєстрація права комунальної власності проведена 25 серпня 2010 року. Згідно схематичного плану присадибної ділянки на АДРЕСА_2 (з 1990 року - АДРЕСА_1 ) на цій ділянці знаходиться житловий двоповерховий будинок та допоміжні будівлі: 3 сараї, 2 майстерні, адміністративна будівля. Будівлі під літ. Б, Б-1, В, Г, Г-1 на АДРЕСА_1 є допоміжними будівлями - приналежністю до житлового будинку. Вказує, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 27 березня 2018 року державний реєстратор Жирівської сільської ради Пустомитівського району Тузяк П.Т. зареєстрував право приватної власності на нежитлові приміщення загальною площею 154,4 кв.м на АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . Підставою виникнення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено: технічний паспорт; реєстраційне посвідчення, видане 15 січня 1996 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; розпорядження № 48 від 12 січня 1996 року, видане Шевченківською районною адміністрацією; довідка № 861 від 1 березня 2018 року, видана ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Вказує, що згідно інформації Шевченківської районної адміністрації від 3 вересня 2018 року розпорядження № 48 від 12 січня 1996 року не існує. Стверджує, що 12 січня 1996 року видавалися розпорядження №№ 11-28, проте жодне з цих розпоряджень не стосується нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 , а розпорядження № 48 було прийняте 19 січня 1996 року «Про державну реєстрацію торговельно-виробничого приватного підприємства «Сандра». Крім того, поштова адреса: АДРЕСА_1 будівлі не присвоювалася. Згідно довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 1574 від 21 березня 2019 року інвентаризаційна справа на будівлю в цілому на АДРЕСА_1 , а також реєстраційна справа на нежитлові приміщення за цією адресою у відділі технічної та юридичної інформації бюро не обліковуються. Інформація щодо реєстрації (в тому числі первинної) нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 з видачею реєстраційного посвідчення від 15 січня 1996 року та технічного паспорта від 14 квітня 1996 року відсутня. Вважає, що реєстрація права власності проведена державним реєстратором Тузяком П. Т. на підставі неіснуючих документів. Зазначає, що ОСОБА_4 набув право власності на підставі неіснуючих документів, а тому не став належним власником спірних приміщень і не мав повноважень ними розпоряджатися. Вказує, що ОСОБА_4 , згідно з актом приймання-передачі від 3 липня 2018 року, передав спірні приміщення в статутний фонд ТзОВ «Мережеві та комунікаційні системи». Нежитлові приміщення, які зареєстровані за ТзОВ «Мережеві та комунікаційні системи», та будівля сараю і майстерні, що є допоміжними будівлями до будинку АДРЕСА_1 , є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна. Стверджує, що внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення порушено права, майнові інтереси законного власника земельної ділянки та власника будинку - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Просить позов задовольнити.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2020 року позов задоволено.
Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25441289 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 та нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1516648246101).
Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27027402 про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Мережеві та комунікаційні системи» на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1516648246101).
Проведено розподіл судових витрат.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що 12 січня 1996 року йому ( ОСОБА_4 ) Шевченківською районною адміністрацією видано розпорядження № 48, яким надано в результаті реконструкції право приватної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 . 27 березня 2018 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію з відкриттям розділу, індексний номер 40330046 від 27 березня 2018року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1516648246101, номер запису про право власності 25441289. Вказує, що він (відповідач) передав згадане майно як вклад до статутного капіталу ТОB «Мережеві та комунікаційні системи» згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 3 липня 2018 року, а тому таке майно на даний час є власністю товариства. Зазначає, що право власності на майно виникло у передбачений законом спосіб, тому вважає, що підстави для скасування державної реєстрації відсутні. Вказує, що позивачем не подано доказів встановлення порушення процедури внесення запису до Державного реєстру речових прав та наявність юридичних фактів щодо первинної реєстрації права власності на нежитлові приміщення загальною площею 154, 4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що в архіві Львівської міської ради в документальному обігу ця адреса наявна. Позивачем не надано доказу виникнення у нього (позивача) права власності на земельну ділянку у конкретно встановлених на місцевості межах, а отже, відсутні підстави для висновку, що фактичні розмір і межі земельної ділянки позивача відповідають тим межам, відносно яких позивач вказує, що нерухоме майно відповідача ТОВ «Мережеві та комунікаційні системи» порушує права територіальної громади.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

З Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. 

25 серпня 2010 року проведена реєстрація права комунальної власності на підставі рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова № 192 від 14 квітня 1987 року.

Згідно схематичного плану присадибної ділянки на АДРЕСА_2 (з 1990 року - АДРЕСА_1 ) на присадибній ділянці знаходиться житловий 2-поверховий будинок та допоміжні будівлі: 3 сараї, 2 майстерні, адміністративна будівля.

Будівлі під літ. Б, Б-1, В, Г, Г-1 на АДРЕСА_1 є допоміжними будівлями - приналежністю до цього будинку.

Встановлено, що 27 березня 2018 року державний реєстратор Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тузяк П.Т. зареєстрував право приватної власності на нежитлові приміщення загальною площею 154,4 кв. м на АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Підставою виникнення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено: технічний паспорт, виданий 14 квітня 2016 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; реєстраційне посвідчення від 15 січня 1996 року; розпорядження № 48 від 12 січня 1996 року, видане Шевченківською районною адміністрацією; довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 861 від 1 березня 2018 року.

27 березня 2018 року державним реєстратором Жирівської сільської ради Тузяком П.Т. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40330046 від 27 березня 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1516648246101, номер запису про право власності 25441289.

Підставою для реєстрації права власності за ТзОB «Мережеві та комунікаційні системи» був акт приймання передачі нерухомого майна від 3 липня 2018 року, підписаний між ОСОБА_4 та ТзОB «Мережеві та комунікаційні системи».

13 липня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Куйбідою-Кришкевич Х.В. відомості внесено до реєстру, індексний номер рішення 42043935.

Згідно інформації Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 4-36-2517 від 3 вересня 2018 року розпорядження районної адміністрації № 48 від 12 січня 1996 року не існує. 

12 січня 1996 року видавалися розпорядження №№ 11-28, однак вони не стосується нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 . Розпорядження № 48 «Про державну реєстрацію торговельно-виробничого приватного підприємства «Сандра» прийняте 19 січня 1996 року, що підтверджується засвідченою копією витягу з журналу реєстрації розпоряджень за 1996 рік. Поштова адреса спірній будівлі не присвоювалася.

Згідно довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 1574 від 21 березня 2019 року інвентаризаційна справа на будівлю в цілому на АДРЕСА_1 , а також реєстраційна справа на нежитлові приміщення за цією адресою у відділі технічної та юридичної інформації бюро не обліковуються. 

Відсутня інформація щодо реєстрації (в тому числі первинної) нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 з видачею реєстраційного посвідчення від 15 січня 1996 року та технічного паспорта від 14 квітня 1996 року.

Встановлено, що у 1996 році не існувало Львівської міської ради, систему органів місцевого самоврядування, згідно Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів місцеве та регіональне самоврядування» становили сільські, селищні, міські Ради народних депутатів. Головою Шевченківської районної адміністрації в 1996 році був ОСОБА_5 , а не ОСОБА_6 , що підтверджується копією рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 152 від 14 грудня 1994 року «Про призначення на посади», копією розпорядження міського голови № 27к від 25 січня 2000 року «Про переведення на іншу посаду, за згодою, ОСОБА_5 », копією розпорядження Виконавчого комітету Франківської районної Ради народних депутатів № 01-к від 2 січня 1995 року «Про прийом на роботу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 », копією розпорядження міського голови № 161к від 26 травня 1999 року «Про переведення ОСОБА_6 на посаду заступника голови Личаківської районної адміністрації, як переможця проведеного конкурсу», копією розпорядження міського голови № 137к від 28 квітня 2000 року «Про переведення з кадрового резерву на посаду голови Шевченківської районної адміністрації ОСОБА_6 » 

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 повідомлено про підозру у підробленні офіційного документа, який видається та посвідчується нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації, який має право видавати та посвідчувати такі документи і, який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому у особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження № 12018140090003717.

ОСОБА_4 набув право власності на майно на підставі неіснуючих документів, реєстрація права власності проведена державним реєстратором Тузяком П.Т. на підставі документів, які Шевченківська районна адміністрація, чи будь-який інший уповноважений орган не приймали.

Суд прийшов до висновку, що внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 порушено права, майнові інтереси законного власника земельної ділянки та власника будинку - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідачів не було законних підстав проведення реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення, тому рішення про державну реєстрацію права власності слід визнати незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Проте, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак суди попередніх інстанцій помилково зазначили про необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже не спроможний надати особі ефективний захист прав.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 4 листопада 2020 року у справі № 910/7648/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19.

З урахуванням наведеного,колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережеві та комунікаційні системи», ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, державного реєстратора Жирівської сільської ради Пустомитівського району Тузяка Павла Тарасовича, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Куйбіди-Кришкевич Христини Василівни, про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме 25441289 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1516648246101); скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27027402 про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережеві та комунікаційні системи» на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1516648246101), - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 27 липня 2021 року.

Головуючий

Судді