16.07.21
22-ц/812/1368/21
Справа №489/318/21 Головуючий суду першої інстанції – Коваленко І. В.
Провадження №22-ц/812/1368/21 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 року                                                    м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2021 року, ухвалене за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
У С Т А Н О В И В:
21 січня 2021 року ОСОБА_2 подала до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення щомісячно аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною з інвалідністю, у твердій грошовій сумі в розмірі 7500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття.
Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_2 вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого народився син ОСОБА_3 .
На час подання позову сторони по справі проживають окремо. Син проживає разом з позивачем. 
ОСОБА_2 зазначала, що відповідач є працевлаштованим та отримує доходи, які дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання сина у вказаному нею розмірі, а тому просила позов задовольнити.
Відповідач проти задоволення позову у вказаній позивачем сумі заперечував, посилаючись на те, що є особою з інвалідністю ІІ групи, що вимагає затрат на лікування, а також на те, що його щомісячний дохід складається з заробітної плати, яка не перевищує 6960,02 грн, а отже він не в змозі сплачувати на утримання сина 7500 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 21 січня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. З ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 908 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки син сторін є дитиною з інвалідністю, відповідач є працездатним, то може забезпечувати утримання сина на 5000 грн щомісячно.
Не погодившись з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині визначення розміру аліментів змінити з 5000 грн до 3500 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначав, що суд першої інстанції не врахував, що розмір його щомісячної заробітної плати та наявність інвалідності ІІ групи позбавляють його можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до довідки від 27.12.2019 ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю.
Дитина проживає разом із матір`ю, що сторонами не заперечується. Відповідач проживає окремо.
Відповідно до довідки Комунального підприємства «Дочірнє підприємство стоматологічної поліклініки №1» від 01.03.2021 ОСОБА_1 обіймає на даному підприємстві посаду лікаря та за період з серпня 2020 року по січень 2021 року отримав сукупний дохід в сумі 36 523,31 грн (29 066,76 грн до виплати). Середня заробітна плата за вказаний період становить 6087,22 грн.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи.
Стаття 141 Сімейного кодексу України (далі – СК України) передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст.184 СК України  суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.  
Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 щомісячно у сумі 5000 грн не відповідає обставинам справи та вимогам вищевикладеного законодавства.
Досліджені докази свідчать, що наявний у відповідача дохід не дає йому змогу  сплачувати аліменти на утримання сина у сумі, вказаній судом, бо у такому випадку відповідач залишиться без засобів до існування.
З інформації про його доходи вбачається, що він спроможний сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина у вказаній ним сумі 3500 грн, що становить більше половини його заробітку. 
За такого, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів підлягає зміні в бік його зменшення до 3500 грн.
Доводи позивача про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, бо додатково працює ще у двох підприємствах належними доказами підтверджено не було.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Що стосується висновку суду щодо розподілу судових витрат у справі, а саме стягнення з відповідача судового збору на користь держави у сумі 908 грн, то він є помилковим, оскільки відповідач відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, бо є особою з інвалідністю ІІ групи.
Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати у даній справі компенсуються за рахунок держави.
За такого оскаржуване рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню. 

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2021 року в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з 5000 грн до 3500 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В іншій частині рішення суду щодо стягнення аліментів залишити без змін.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня                             2021 року в частині розподілу судових витрат скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий         О. В. Локтіонова

Судді         С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 16 липня 2021 року.