ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 вересня 2021 року
м. Харків 
справа № 211/17971/12
провадження № 22-ц/ 818/1812/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Подус Г.С.,
УСТАНОВИВ: 
У листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.01.2008 в розмірі 183482,41грн та судових витрат.
Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 року, ОСОБА_1 14.01.2008 року отримав кредит у розмірі 30000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.05.2013 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Взяті на себе зобов`язання по Кредитному договору № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши Відповідачу вищевказані грошові кошти. Проте, відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 21.08.2012 має заборгованість у розмірі 183482,41 грн, яка складається з: 28879,02 грн – заборгованість за кредитом; 24546,68 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 120843,26 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн – фіксована частина та 8713,45 грн – процентна складова.
Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 року у розмірі 183482,41 грн та судовий збір у розмірі 1834,82 грн.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 липня 2020 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.04.2013 року по справі № 2011/17971/12 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 року у розмірі 183482,41 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1834,82 грн.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач взятих на себе за Договором зобов`язань щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту разом з процентами та іншими нарахуваннями. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивачем не надано первинних документів, які б підтверджували зарахування таких грошових коштів на особистий рахунок відповідача, а розрахунок позивача не є первинним документом. Крім того звертає увагу на те, що анкета-заява датована 14.01.2008 року, протокол ухвалення рішення по кредиту датований 20.05.202008. Також зазначає, що відсотки, які зобов`язується сплачувати відповідач становлять – 2,7%в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, тобто 32,4% у рік. Проте у протоколі ухвалення рішення по кредиту зазначено річну відсоткову ставку – 31,64%, а загальна доходність 34,04%, а в розрахунку заборгованості по кредиту становить 32,64%. Посилається на висновки правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Вказує на те, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднатися як другої сторони до запропонованого договору. Звертає увагу суду на те, що заборгованість за пенею значно перевищує тіло кредиту, про штрафи у фіксованій формі відповідач належним чином повідомлений не був. Вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
В письмових поясненнях ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Банку зазначає, що 14.01.2008 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання кредиту. В анкеті-заяві, сам позичальник просить надати йому кредит у розмірі 30000 грн терміном на 60 місяців саме з 21.05.2008 по 20.05.2013. Відповідно до підписаної 14.01.2008 анкети-заяви позичальника № DNHDNN00000001 відповідач отримав кредит у розмірі 30000 грн на споживчі цілі терміном на 60 місяців з 21.05.2008 по 20.05.2013. Також в матеріалах справи є Протокол узгодження надання кредиту по позичальнику ОСОБА_1 від 20.05.2021 року. Отже, позичальник звернувся до Банку 14.01.2008 року та просив про надання кредиту, Банком надання такого кредиту погоджено Протоколом узгодження від 20.05.2008 та надано кредит з 21.05.2008 року по 20.05.2013, що несу перечить нормам діючого законодавства. Таким чином, доводи щодо розбіжностей в датах підписання договору та надання кредиту на певний строк не спростовують те, що Банком зобов`язання по кредитному договору з надання позичальнику кредитних коштів виконано в повному обсязі. Звертає увагу на те, що відповідач не заперечує, що звертався до Банку з метою отримання кредиту та не заперечує факту підписання анкети-заяви позичальника № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 та отримання кредитних коштів. Щодо суми до стягнення представник позивача зазначила, що відповідачем отримано 30000 грн. Сплачено 17.06.2008 – 486,00 грн, 24.07.2008 – 211,95 грн та 9,33 грн, 15.08.2008 – 203,85 грн, 10.09.2008 – 209,85 грн, а всього сплачено 1120,98 грн. Оскільки тіло кредиту складало 30000 грн - сплачено 1120,98 грн = 28879,02 грн непогашене тіло кредиту. Щодо нарахувань відсотків, то в анкеті-заяві позичальника № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 зазначена відсоткова ставка 2,7% на місяць (32,4% на рік), однак банком в розрахунку заборгованості застосована відсоткова ставка 32,64%. Оскільки позичальник з умовами надання кредиту ознайомлений, і це підтверджується його підписом в анкеті-заяві, отже відсотки слід рахувати за ставкою, яка вказана в анкеті-заяві, тобто 2,7% на місяць (32,4 на рік). Відповідно до розрахунку Банком в межах строку кредитування нараховано відсотків 24546,68 грн за ставкою 32,64%. Таким чином сумі відсотків за ставкою 32,4% на рік складатиме 24366,19 грн (24546,68 грн х 32,4% : 32,64%). Щодо нарахування пені представник позивача зазначила, що в анкеті-заяві позичальника № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 зазначено, що у випадку порушення зобов`язання позичальником сплачується пеня, розмір якої встановлено в п. 5 Умов за кожен день прострочки. Відповідно до п. 5 Умов, розмір пені пені становить 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочення платежу. Тобто, сам факт правомірності нарахування пені Банком встановлено в особливих умовах анкети-заяви позичальника № DNHDNN00000001 від 14.01.2008, яку підписано власноруч відповідачем. Проте, вважає за можливе зменшення судом розміру стягнутої пені до розміру тіла кредиту.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судовим розглядом установлено, що 14.01.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви позичальника № DNHDNN00000001. Згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 30000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.05.2013 року та при порушені позичальник ком зобов`язань по кредиту, позичальником сплачується Банку пеня, розмір якої зазначений в п. 5 Умов, за кожен день прострочки (а.с. 8-9).
Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 21.08.2012 рік становить 183482,41 грн, яка складається з: 28879,02 грн – заборгованість за кредитом; 24546,68 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 120843,26 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн – фіксована частина та 8713,45 грн – процентна складова (а.с. 6-7).
До позовної заяви Банком додано Протокол ухвалення рішення по кредиту від 20.05.2008 року (а.с. 10).
Також до позовної заяви Банк додав Умови надання споживчого кредиту фізичним особаи («Розстрочка») (Стандарт)(а. с. 11-13).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, попиту і пропозицій? які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Матеріали справи свідчать про те, що у анкеті-заяві позичальника № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 містяться анкетні дані відповідача, волевиявлення відповідача на отримання кредиту у розмірі 30000 грн на споживчі цілі терміном з 21.05.2008 по 20.05.2013 включно, зазначена базова відсоткова ставка – 2,7% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.
Оскільки в указаних вище документах, підписаних ОСОБА_1 , визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, строк дії кредитного договору, порядок погашення заборгованості, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Проте, повністю погодитись не може з рішенням суду в частині стягнення відсотків, пені та штрафів.
Так, відсоткова ставка згідно анкети-заяви позичальника № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 становить 2,7% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.
Згідно з наданим Банком розрахунку та письмових пояснень представника Банку розмір процентів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 станом на 21.08.2012 становить 24366,19 грн.
Позов Банку щодо стягнення пені та штрафів підлягає задоволенню частково.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Тобто штраф і пеня відповідно до статті 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Указаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.
Згідно анкети-заяви позичальника № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 року, яка підписана відповідачем зазначено, що при порушені позичальником зобов`язань по кредиту, позичальником сплачується Банку пеня, розмір якої зазначений в п. 5 Умов, за кожен день прострочки.
Відповідно до п.5 Умов при порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.2 даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.
Відповідно до письмових пояснень, наданих ОСОБА_3   у Харківський апеляційний суд, Банк наполягає на пені та вважає за можливе зменшення розміру стягнутої пені до розміру тіла кредиту.
Колегія суддів уважає, що оскільки розмір заборгованості за пенею значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, сам позивач не заперечує проти стягнення з відповідача пені у розмірі тіла кредиту , з ОСОБА_1 належить стягнути на користь Банку 28879,01 грн.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції належить змінити в частині позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та пені. Визначену судом першої інстанції заборгованість ОСОБА_1 перед Банком станом на 21.08.2012 за процентами належить зменшити до 24366,19 грн, за пенею зменшити до 28879,02 грн, у задоволені штрафів – відмовити. Таким чином, розмір заборгованості за Кредитним договором № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку належить зменшити до 82124,23 грн. 
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За результатами розгляду апеляційної скарги позов Банку та апеляційна скарга  ОСОБА_2  задоволені на 44,76%. Отже з  ОСОБА_1  на користь позивача належить стягнути 821,18 грн судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви (а.с. 1). З АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1231,93 грн судового збору з 2752,24 грн, сплачених при подачі апеляційної скарги (а.с. 144).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, з урахування ч. 10 ст 141 ЦПК України, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 410,75 грн (1231,93-821,18).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 грудня 2020 року змінити. Зменшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок заборгованості за кредитним договором № DNHDNN00000001 від 14.01.2008 року до 82124 (вісімдесят дві тисячі сто двадцять чотири) гривень 23 (двадцять три) копійок. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь   ОСОБА_1 41 (чотириста десять) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 9 вересня 2021 року.

Головуючий -                                                        О.Ю.Тичкова

Судді -                                                                 О.В. Маміна 

Н.П. Пилипчук