ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                       Головуючий І інстанції: Костенко Г.В.
13 вересня 2021 р. 	Справа № 440/2937/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
10.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі меншому, ніж передбачено ч. 5  ст. 13 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон № 3551-XII);
- зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року, як учаснику бойових дій, за 2020 рік відповідно до  ст. 13 Закону № 3551-XII  у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1  ст. 28 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV)  на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.
Також, позивач просить вирішити питання щодо відшкодування на його користь судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 4.095 грн.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, а тому відповідно до ч. 5  ст. 13 Закону № 3551-XII має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Проте у порушення вимог цього  Закону  відповідач виплатив вказану допомогу у розмірі, встановленому  постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року № 112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - Постанова № 112), на підставі п. 26  розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України  (надалі -  БК України). 
Позивач вважає, що у 2020 році після прийняття  Конституційним Судом України Рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020  він набув право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому  ст. 13 Закону № 3551-XII.
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що у 2020 році розміри одноразової грошової допомоги визначені постановою № 112, яка набрала чинності 25.02.2020 року, до прийняття рішення Конституційним Судом України № 3-р/2020. Також, відповідач зазначив, що виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснює Міністерство соціальної політики, тому вважає, що Центр є неналежним відповідачем у справі.
Крім того, відповідач категорично заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки виплата коштів позивачем не проведена та документально не підтверджена.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .
Так, судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Судом проведений розподіл судових витрат  стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 1.500 грн.
Висновок суду вмотивований тим, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги. При цьому Центр визначений відповідальним органом, який зобов`язаний завершити процедуру проведення розрахунків шляхом нарахування і виплати допомоги. Оскільки у квітні 2020 року разова грошова допомога до 5 травня була виплачена позивачу Центром та соціальні виплати особам з інвалідністю внаслідок війни на рівні Полтавської області централізовано проводяться Центром, то саме останній є належним відповідачем у справі.
Також, суд зазначив, що відмова Центру в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному  Законом № 3551-XII, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього  Закону  є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України").
Крім того, суд дійшов висновку, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 1.500 грн., оскільки заявлена адвокатом вартість послуг з написання позовної заяви 3.495 грн. надмірна з огляду на те, що предмет спору та обґрунтування правової позиції в цій категорії справ не являє собою будь-якої складності. Крім того кошти, що мають бути отримані позивачем на підставі цього судового рішення, за сумою неспівмірні з розміром витрат на правову допомогу, заявлених адвокатом до відшкодування.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його змінити в частині визначення витрат на професійну правничу допомогу, та стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4.095 грн.
Також, позивач просить вирішити питання щодо відшкодування на його користь судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 2.000 грн.
Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги позивач тим, що суд може вирішити питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами за відповідним клопотанням сторони, яка не погоджується з оплатою таких витрат з огляду на їх неспівмірність. При цьому, в разі відсутності такого клопотання суд не може вирішувати питання щодо зменшення витрат на правничу допомогу з огляду на їх не співмірність. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.04.2020 року № 440/1757/19. Матеріали даної справи не містять клопотання відповідача, в розумінні ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, відповідно до якого останні б заявили свою незгоду з витратами на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з огляду на їх неспівмірність. У той же час, жодних обставин, які б свідчили про неспівмірність розміру заявлених витрат на оплату адвоката зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову чи значення справи для сторони, відповідачем не наводилось, та відповідних доказів з цього приводу суд не подавалось.  
Крім того, позивач зазначив, що малозначність справи не свідчить про відсутність необхідності для проведення аналізу документів, нормативної бази, вивчення практики та надання позивачу консультацій. Навпаки свідчить про необхідність перевірки ситуації, яка склалась з особою, що звернулась до адвоката за допомогою, що має на меті вивчення документів та перевірку судової практики.
Також, позивач зазначив, що даний позов було подано до вирішення спору у типовій справі № 440/2722/20, позиція по якій викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін. Крім того, відповідач зазначив, що розмір витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги має бути співмірним із складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), часом, затраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Справа за позовом ОСОБА_1 розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, як справа незначної складності, а тому написання позовної заяви, яка здебільшого містить норми законодавчих актів, не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребувало тривалого часу та надмірних зусиль адвоката. Ця справа не характеризується наявністю виключно правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання. Враховуючи факти подання адвокатом тотожних та подібних позовів, його робота зводиться до зміни тексту шаблону позовної заяви виключно інформації про особу позивача.
Також, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 як ветеран війни має право на надання безоплатної правової допомоги. Позивачем ОСОБА_1 не надано підтвердження про фактичну сплату за надані послуги з правничої допомоги. 
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції в частині, якою стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1.500 грн., колегія суддів за приписами  ст. 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частинами 1, 2, 3  ст. 134 КАС України  передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положення частин першої та другої  статті 134 КАС України  кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Згідно з частинами 4, 5  ст. 134 КАС України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частиною 7  ст. 139 КАС України  встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9  ст. 139 КАС України  передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до  ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами  статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Крім того, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
З матеріалів справи слідує, що інтереси позивача представляв Маліченко Д.В., який надавав правову допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги від 03.06.2020 року № 03/06 (а.с. 7-8).
Відповідно до п.4.1 Договору вартість однієї години роботи адвоката за надання клієнту правничої допомоги, тобто правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав та свобод людини і громадянина, захисту цих прав та свобод, їх відновлення у разі порушення, становить 900 (дев`ятсот) грн., зокрема, але не виключно, за: надання адвокатом правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання запитів, заяв, скарг, звернень, клопотань, інших процесуальних документів правового характеру; виготовлення копій документів; вивчення/ознайомлення/аналіз наданих клієнтом матеріалів (доказів), підбір нормативної бази; здійснення представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення тощо. 
Позивачем та адвокатом Маліченко Д.В. підписаний звіт № 09/06 про виконання адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом (а.с. 9), відповідно до якого: на проведення юридичної консультації клієнту стосовно звернення до суду з позовом до центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (та/або до іншого відповідача) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити затрачено 40 хв. – 600 грн.; на написання позовної заяви затрачено 233 хв. – 3.495 грн., а всього – 4.095 грн.
На підтвердження оплати вказаних послуг представником позивач долучені до матеріалів справи квитанцію від 09.06.2020 року на суму 4.095 грн. (а.с. 10).
Колегія суддів відзначає, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає  Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  (далі  Закон № 5076-VI).
Відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 1 Закону № 5076-VI  договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі  ст. 13 Закону № 5076-VI  адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Статтею 30 Закону № 5076-VI  передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Колегія суддів враховує, що звіт про виконані адвокатом роботи № 09/06 містить детальний опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу в ході розгляду даної справи, а надані заявником документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі.
При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста  статті 134 КАС України).
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17)
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома  статті 134 КАС України).
При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідач у відзивах на позовну заяву і апеляційну скаргу зазначав про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у  КАС, колегія суддів враховує таке.
Предметом спору у цій справі є визнання протиправними дії відповідача щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі меншому, ніж передбачено ч. 5  ст. 13 Закону № 3551-XII та зобов`язання здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року, як учаснику бойових дій, за 2020 рік відповідно до  ст. 13 Закону № 3551-XII  у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, отже справа № 440/2937/20 є справою незначної складності та розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1.500 грн.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20.
Крім того, колегія суддів зазначає, що клопотання позивача щодо відшкодування на його користь судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 2.000,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове.
Інші доводи апеляційної скарги позивача означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, - без змін. 
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    А.О. Бегунц