Ухвала
 
29 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 501/3031/15-ц 
провадження № 61-5116ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Симон Євгенія Юріївна, треті особи на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання заповіту недійсним та відновлення дії попереднього заповіту,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Симон Є. Ю., треті особи на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання заповіту недійсним та відновлення дії попереднього заповіту.
 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про заміну правонаступника задоволено. 
Залучено замість ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , його правонаступника ОСОБА_1 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , залишено без задоволення, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року залишено без змін.
Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2021 року.
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, залишено без руху, вказано на необхідність доплати судового збору, зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, надання касаційної скарги (у новій редакції), та надання її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. 
 
У липні 2021 року до суду на виконання ухвали Верховного Суду від 01 липня 2021 року надійшли матеріали для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, квитанція про доплату судового збору, та касаційна скарга у новій редакції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 607/14707/17 (провадження № 51-2604км19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України) та відсутність висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 
 
Верховний Суд встановив, що заявник лише узагальнено посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а практика, яку вказує заявник, не є релевантною, оскільки стосується інших спірних правовідносин. 
 
Зазначене вказує на неналежне правове обґрунтування підстав касаційного оскарження рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року. 
 
Таким чином, касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.
 
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Враховуючи викладене, часткове виконання вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга  ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року підлягає поверненню.
 
Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Симон Євгенія Юріївна, треті особи на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання заповіту недійсним та відновлення дії попереднього заповіту повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                            Ю. В. Черняк