ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6747/21 Справа № 213/907/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Нестеренко О.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», (надалі – АТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позову зазначив, що у період часу з 18.02.1974 по 23.01.1975, а потім з 07.09.1993 по 30.01.2006 працював на різних посадах аглоцеху Південного гірничо-збагачувальному комбінату. Внаслідок багаторічної праці у шкідливих умовах позивач отримав професійне захворювання «нейросенсорна приглухуватість справа третього ст. (зі значним зниженням слуху), Н 903», що призвело до стійкої втрати працездатності – 30 %, та 3 групи інвалідності.
Відповідно до Акту від 26.07.2006 року про розслідування хронічного професійного захворювання,складеного комісією у складі представників Інгулецької СЕС, 4-ої міської лікарні по ЛТЕК, ВВДФСС та ВАТ «ПівдГЗК», зазначено причиною професійного захворювання тривалу роботу (02.74-01.75; 01.75-08.93; 09.93-01.06) в умовах впливу виробничого шуму, рівень якого перевищував гранично допустимі норми, в ПГЗК та АТП 14169. 
Висновком МСЕК від 13.09.2006 року позивачу вперше встановлено 30 % втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності. Постановою ВВДФСС від 06.10.2006 у зв`язку з ушкодженням здоров`я йому призначено страхові виплати як потерпілому на виробництві.
З вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив здоров`я, яке з роками погіршується, потребує лікування, відчуває постійні фізичні страждання, до того ж ускладнюється я його спілкування з оточуючими людьми, в тому числі і з рідними та близькими людьми, оскільки слух суттєво погіршився і він майже нічого не чує.
Такі негативні порушення здоров`я, і наслідки, що при цьому відбуваються, призводять до моральних страждань, порушені нормальні життєві зв`язки, він практично позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, ускладнюється його побут..Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 120 000 гривні,  які просить суд стягнути з відповідача на свою користь без утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з АТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 50 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб, та в дохід держави судовій збір в розмірі 908 гривень. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідач АТ «Південний ГЗК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду зменшити стягнуту з АТ «Південний ГЗК» суму моральної шкоди.
В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що при працевлаштуванні позивач був повідомлений про умови праці, наявність небезпечних та шкідливих виробничих факторів, та усвідомлював можливість ушкодження здоров`я. Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та судом не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу. На думку представника відповідача, позивач свідомо довгий час працював в умовах впливу шкідливих факторів значно перевищивши стаж роботи, необхідний для отримання пенсії на пільгових умовах, а тому визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим.
Довідка МСЕК на яку посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, є лише документом який підтверджує втрату фізичного здоров`я, але жодним чином не можуть бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, та вбачається з копії трудової книжки, що ОСОБА_1 у період  з 18.02.1974 року по 23.01.1975 року позивач працював на посаді агломератником,  з 07.09.1993 року по 11.12.1995 року –дозувальником аглоцехху, з 11.12.1995 року по 30.01.2006 – агломератником аглоцеху аглофабрики АТ «Південний ГЗК». 30.01.2006 року позивача звільнено з займаної осади на підставі ст.. 38 КЗпП України (с.5-8).
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26.07.2006 року ОСОБА_1  встановлено  професійне захворювання з діагнозом: нейросенсорна приглухуватість справа третього ст. (зі значним зниженням слуху), зліва четвертого ст. (з різким зниженням слуху).
Згідно п.17 вказаного Акту причиною професійного захворювання є тривала робота (02.74-01.75; 01.75-08.93; 09.93-01.06) в умовах впливу виробничого шуму, рівень якого перевищував ГДР, зокрема в ПГЗК – 82-83 дБА при ГДР 80 дБА; у Криворізькому АТП 14169- 85 дБА при ГДР 80 дБА /а.с.13-15/.
Відповідно до п. 19 Акту особи, які не виконали норм і правил охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи є адміністрація Криворізького АТП 14169 та аглоцеха ВАТ «ПГЗК» в період роботи ОСОБА_1 на цих підприємствах ст.. 153 КЗпП України.
Згідно санітарно - гігієнічної характеристики, складеної Інгулецькою СЕС від 28.01.2005року, праця на аглофабриці пов`язана з впливом на організм пилу фіброфенної дії, вміст від 02 до 10% кремнія діоксин кристалічний,еквівалентний рівень шуму на робочому місці агломертачина аглофабрики складає 82 дБА при ПДУ 80 дБА –перевищує ПДУ на 2 дБА. /а.с.10-12/.
Висновком МСЕК від 13.09.2006 року позивачу первинно встановлено втрату працездатності 30 % з 11.09.2006 безстроково, та встановлена третя група інвалідності, протипоказана важка праця в умовах виробничого шуму /а.с.16-18/.
Постановою Відділення виконавчої дирекції ФСС НВ України в м. Кривому Розі від 06.10.2006 за № 3647н позивачу призначені одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 19840,00 грн. та щомісячну грошову суму, що компенсує втрачений заробіток в розмірі по 348,48 грн. щомісячно з 01.10.2006 - безстроково /а.с.15/.
З виписки-епікризу із історії хвороби № 671, наданої суду Позивачем, видно, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, в період з 17.02.2005 по 28.02.2005 року знаходився на стаціонарному лікуванні клініці Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, де йому було встановлено рекомендації для лікування з наступним оглядом в клініці через 12 місяців /а.с.9/.
На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.
Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим. 
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно п.17 вказаного Акту причиною професійного захворювання є тривала робота (02.74-01.75; 01.75-08.93; 09.93-01.06) в умовах впливу виробничого шуму, рівень якого перевищував ГДР, зокрема в ПГЗК – 82-83 дБА при ГДР 80 дБА. /а.с.13-15/.
Отже, роботодавець АТ «Південний ГЗК» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ "ПівдГЗК" про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці та перевищення нормативів концентрації шкідливих факторів виробничого середовища на робочому місці позивача, а саме еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний та вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію в повітрі робочої зони в 3,9-6,1 разів перевищує ГДК.
Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить моральні страждання, оскільки його турбує зниження слуху в обох вухах, шум, головні болі та одишка при фізичному навантаженні.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Посилання представника відповідача ПАТ «Південний ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки, як встановлено судом, професійне захворювання позивача ОСОБА_1 виникло не у зв`язку з тривалою працею останнього за професією, а у зв`язку з недосконалістю робочого місця яке було пов`язано з впливом шкідливих факторів, показники якої перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, тобто через порушення роботодавцем ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди належним доказом, а довідка МСЕК є лише документом який підтверджує втрату фізичного здоров`я, колегія суддів визнає необґрунтованим.
Так, відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника відповідача в апеляційній скаргзі щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності та справедливості. 
Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманих позивачем професійного захворювання, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, 13 років 3 міс., відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 30%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення. 
Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 09 вересня 2021 року. 

Головуючий:

Судді: