Справа № 463/6741/19                                Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В. 
Провадження № 22-ц/811/1029/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:41

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 03 вересня 2007 року, підпис відповідача у якій підтверджує її згоду на прийняття публічної пропозиції банку щодо укладення договору про надання банківських послуг, який складають підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua). Відповідачу було надано кредит в розмірі 18 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Вказує, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 16 липня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 56664,44 грн., яка складається з:
-заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27532,66 грн.;
-заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7577,14 грн.; 
-заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу в розмірі 18618,24 грн.;
-штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2686,40 грн. (процентна складова).
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.09.2007 року у розмірі 56664,44 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн.
Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 532,66 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 933,40 грн. 
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту в розмірі 7577,14 грн. оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту в розмірі 7577,14 грн. є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що відповідач після отримання картки та ознайомлення з «Умовами та правилами надання банківських послуг» вчинила дії щодо проведення активації кредитної картки та користування нею, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з якою вбачається, що відповідач знімала кошти з банкоматів та здійснювала оплату в магазинах. Зазначає, що відповідачем, всупереч вимогам ЦПК України, не спростовано розрахунок заборгованості, наданий банком, а суд, задовольняючи позов частково, не навів в рішенні розрахунок заборгованості. Вважає, що суд безпідставно не стягнув на користь банку заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки ці кошти є фактично використаним кредитним лімітом, які отримані позичальником, а тому підлягають стягненню з відповідача. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту в розмірі 7577,14 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
З апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту в розмірі 7577,14 грн., а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 простроченого тіла кредиту в розмірі 7577,14 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, а наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту не доведене банком належними доказами, не передбачене підписаною сторонами кредитного договору анкетою-заявою та покладає на відповідача невиправданий тягар понесення додаткових витрат, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що 03 вересня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 18 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку», з підписом ОСОБА_1 із зазначенням її анкетних даних (а.с. 9).
Відповідач анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами. Також підтвердила, що ознайомлена та згідна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», за змінами у яких зобов`язалася регулярно самостійно ознайомлюватися на сайті банку.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 03.09.2007 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 16.07.2019 року вбачається, що така становить 56 664,44 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27532,66 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7577,14 грн., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу в розмірі 18618,24 грн. та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2686,40 грн. (процентна складова) (а.с. 5-8).
Всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності у неї заборгованості, як і не надано доказів на спростування поданого банком розрахунку заборгованості.
Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір № б/н), підтверджується, що 04 вересня 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» відкрив на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок за кредитною карткою № НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 700 грн., який в подальшому був збільшений до 18 000 грн.
Випискою по картковому рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 користувалася наданими банком коштами, розраховувалася ними при здійсненні покупок, знімала готівку в банкоматах, крім того частково погашала заборгованість, в тому числі і переказуючи кошти на картковий рахунок з інших карток, тобто вчиняла дії на виконання умов кредитного договору.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, суд першої інстанції, безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 7577,14 грн.
З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що у відповідача склалася заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 7577,14 грн., колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 7577,14 грн.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовної вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на його користь 7577,14 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1190.25 грн. судового збору за подання позову та 385,26 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити.
Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року – в частині відмови у задоволенні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту – скасувати та ухвалити в цій частині вимог постанову, якою позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 7 577,14 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту за кредитним договором б/н від 03.09.2007 року.
Рішення суду в частині стягнення судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1190.25 грн. судового збору за подання позову та 385,26 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
В решті рішення суду – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 04.08.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.