ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 липня 2021 року           справа №360/4490/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., 
при секретарі судового засідання Сізонова Є.С.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 р. у справі № 360/4490/20 (головуючий І інстанції Ірметова О.В., повне судове рішення складено 11 березня 2021 року в м.Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

                                                       УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Луганської обласної прокуратури в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ № 1722-к від 19.10.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу документального забезпечення прокуратури Луганської області та органів прокуратури; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу документального забезпечення прокуратури Луганської області або на рівнозначній посаді зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України; стягнути з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 19.10.2020 по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітку (а.с. 1).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 129-132).
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та неповне з`ясування обставин справи. Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про реорганізацію обласної прокуратури як юридичної особи в цілому. Судом не враховано, що Прокуратура Луганської області не була ліквідована як юридична особа, оскільки вона не припинила виконувати свої функції, передбачені Конституцією України та не було їх делеговано іншому органу. Наказом Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» перейменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: – юридичну особу «Прокуратура Луганської області» у «Луганська обласна прокуратура». Жодного наказу про реорганізацію чи ліквідацію Прокуратури Луганської області Генеральним прокурором не видавалось.
Під час судового розгляду справи та у відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом Офісу Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 414 визначено день початку роботи обласних прокуратур - 11 вересня 2020 року.
11 вересня 2020 року попереджено позивача про наступне вивільнення (а.с. 110).
Наказом Луганської обласної прокуратури від 19 жовтня 2020 року № 1722 к позивача звільнено з посади начальника відділу документального забезпечення прокуратури Луганської області з 21 жовтня 2020 року у зв`язку з реорганізацією (а.с.44).
Звільнення позивача відбулося на підставі п.1 ч.1, ч. 4 ст. 87, ст. 91 Закону України "Про державну службу".
Позивачу у день звільнення 19.10.2020р. запропоновано вакантні посади, наявні в Луганській обласній прокуратурі, однак позивач відмовився, про що складено акт від 19.10.2020р. (а.с. 65-66).
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовані Законом України "Про державну службу" №889-VIII ( далі Закон № 889-VIII) .
Пункт 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення.
Згідно з частинами першою-третьою статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Отже, норми КЗпП застосовуються до спірних правовідносин, якщо вони безпосередньо не врегульовані спеціальним Законом № 889-VIII.
Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) серед підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення встановлює таку: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Частиною третьою цієї ж статті визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. 
Отже, виходячи з приписів наведених норм реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
Колегія суддів вважає, що звільнення у зв`язку з реорганізацією державного органу, може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 10 вересня 2020 року у справі №806/1149/16.
Згідно з частиною третьою статті 81 Цивільного кодексу України порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.
Органи прокуратури України відносяться до юридичних осіб публічного права.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Законом від 19.09.2019 № 113 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі – Закон №113), в ряді інших видань, запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Пунктом 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 встановлено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження тимчасово здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури та місцеві прокуратури.
Так, до ст. 7 Закону України "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697), яка визначає систему прокуратури України, внесені зміни Законом № 113, після яких систему прокуратури України складає: - Офіс Генерального прокурора;
- обласні прокуратури;- окружні прокуратури;- Спеціалізована антикорупційна прокуратура.
До внесення змін замість обласних прокуратур здійснювали функції регіональні прокуратури.
Таким чином, на законодавчому рівні відбулася зміна у системі прокуратури.
Статтею 10 Закону № 1697 визначено, що у системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура.
Утворення, перелік, територіальна юрисдикція, реорганізація та ліквідація обласних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором (ч. 4 ст. 10 Закону № 1697).
Наказом Офісу Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 414 визначено день початку роботи обласних прокуратур - 11 вересня 2020 року.
Станом на 10 вересня 2020 року структура та штатна чисельність апарату прокуратури Луганської області затверджена наказами Генерального прокурора України від 08.10.2012р. № 144ш, від 14.04.2016 р. № 51ш, зі змінами внесеними наказами Генерального прокурора від 04.05.2020р. № 15ш, та загальна чисельність працівників складала – 198, зокрема, у відділ документального забезпечення ( у якому позивач працював на посаді начальника відділу) – 14. (а.с. 46-49).
Наказом Генерального прокурора від 08.09.2020р. № 46ш затверджено структуру та штатну чисельність апарату Луганської обласної прокуратури (а.с. 111-115, 116-118), згідно якої загальна штатна чисельність складає – 192, зокрема, відділ документального забезпечення – 13.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що огляд структури та штатної чисельності прокуратури Луганської області, затв. наказами Генерального прокурора України від 08.10.2012 № 144ш, від 14.04.2016 № 51ш, зі змінами внесеними наказами Генерального прокурора від 04.05.2020 № 15ш, та структури та штатної чисельності апарату Луганської обласної прокуратури, дозволяє дійти висновку про те, що відбулася зміна у структурі та штатній чисельності обласної прокуратури.
З огляду на те, що в силу Закону № 113 змінено загалом структуру органів прокуратури, та на наказ Генерального прокурора про початок роботи обласних прокуратур, затвердження структури та штатної чисельності апарату Луганської обласної прокуратури, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про реорганізацію обласної прокуратури як юридичної особи в цілому.
Наказом Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» перейменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: – юридичну особу «Прокуратура Луганської області» у «Луганська обласна прокуратура».
Наведений наказ прийнято Генеральним прокурором на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019р. № 113-ІХ, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003р.   №755-IV.
За таких обставин, посилання позивача на наведений наказ як на доказ відсутності реорганізації, колегією суддів не прийнято до уваги.
Оскільки під час розгляду справи знайшло підтвердження проведення реорганізації обласної прокуратури та наявність дотримання вимог чинного законодавства під час звільнення позивача з займаної посади, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 р. у справі № 360/4490/20 – залишити без задоволення. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 р. у справі № 360/4490/20 – залишити без змін.
Постанова у повному обсязі складена та підписана 06 липня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                             Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                 А.А. Блохін

                                                                                                             І.В. Сіваченко