ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 вересня 2021 року
м. Харків

справа № 644/6193/20
провадження № 22-ц/818/526/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Венглюк Тетяна Василівна,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року в складі судді Саркісян О.А.,

у с т а н о в и в :

18 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради (далі – Департамент ХМР) Венглюк Тетяни Василівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та просив скасувати рішення державного реєстратора Департаменту ХМР Венглюк Т.В. від 06 серпня 2020 року № 53494155 про відмову в державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати здійснити державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майна на його ім`я.

Позов мотивовано тим, що 17 вересня 2010 року між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір позики грошової суми в розмірі 7 920,00 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. за реєстровим № 2905. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, в цей же день, ОСОБА_2 передала йому в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з чим був укладений іпотечний договір, посвідчений цим же нотаріусом за реєстровим № 2907. На підставі частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» він звернувся до Департаменту ХМР для реєстрації права власності на предмет іпотеки, у зв`язку з невиконанням боржниками зобов`язань за договором позики. Однак, 06 серпня 2020 року державний реєстратор Департаменту ХМР Венглюк Т.В. прийняла рішення про відмову в державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на його ім`я. Відмова мотивована невідповідністю поданих ОСОБА_1 документів вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і застосуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню із зобов`язанням державного реєстратора здійснити державну реєстрацію нерухомого майна на його ім`я.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем оскаржуються дії державного реєстратора Департаменту ХМР щодо відмови в державній реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 з підстав невідповідності поданих ним документів вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і застосуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто предмет і підстави позову не пов`язані з майновими правами, виконанням чи невиконанням цивільно – правових угод, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який діє як суб`єкт владних повноважень, тому спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та відкрити провадження в цивільній справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він звернувся до державного реєстратора для реєстрації свого права власності на нерухоме майно для задоволення своїх вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором позики від 17 вересня 2010 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, спір у справі виник з цивільних правовідносин у зв`язку із невиконанням стягнення на предмет іпотеки. Вимоги щодо реєстрації права власності на квартиру є похідними від спору щодо права власності на нерухоме майно. Отже, дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Державний реєстратор Департаменту ХМР Венглюк Т.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати рішення державного реєстратора Департаменту ХМР Венглюк Т.В. від 06 серпня 2020 року № 53494155 про відмову в державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати здійснити державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майна на його ім`я.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а тому він має вирішуватися за правилами КАС України.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477 - IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У частині першій статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом першим статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 4 КАС України публічно – правовий спір – спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно – владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо  заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З установлених судом апеляційної інстанції обставин у справі вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1 . Отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 372/3484/16-ц (провадження № 14-82цс19).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права (пункти 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381 – 384, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2021 року.

Головуючий –                                                                                 А.В. Котелевець

Судді – І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський