09.09.21
22-ц/812/1398/21
Справа №483/1858/20 Головуючий у 1-й інстанції Рак Л. М.
Провадження № 22ц/812/1398/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А 
 
Іменем України

 
9 вересня 2021 року                                                         м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,
із секретарем: Лівшенком О. С.
за участю: позивачки – ОСОБА_1 ,
відповідача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 , яка подана від його імені
адвокатом Васеньовим Дмитром Олександровичем,
на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Рак Л. М. в залі суду в місті Очакові Миколаївської області о 9.00 годині із складанням його повного тексту, по справі 
за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 
про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені (неустойки)
за прострочення сплати аліментів,
В С Т А Н О В И Л А: 
9 грудня 2020 року ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокат Стинка С. О., звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки шляхом їх стягнення у твердій грошовій сумі та відшкодування на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. 
Позов обґрунтовувала тим, що згідно з судовим наказом Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, виданим 28 березня 2018 року, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. 
Вказувала, що через несвоєчасну сплату аліментів, яка проведена не в повному обсязі, державним виконавцем складено розрахунок, за яким у відповідача виникла заборгованість в розмірі 19 095 грн 25 коп., внаслідок чого пеня за прострочення сплати аліментів за її розрахунком складає 29 074 грн 83 коп.. Тому позивачка просила стягнути на її користь пеню в розмірі 100% заборгованості за аліментами, а саме у розмірі 19 095 грн 25 коп., і у подальшому змінити спосіб стягнення аліментів, стягуючи з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі, в розмірі 2 500 грн щомісяця.
У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме щодо зміни способу сплати аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісяця, однак заперечував щодо задоволення позову в частині стягнення пені за прострочку сплати аліментів, оскільки протягом 2020 року він не мав постійної роботи. Крім того у вересні 2019 року у нього народився син ОСОБА_7 від шлюбу з іншою жінкою, яка наразі перебуває у декретній відпустці та знаходиться на його утриманні разом зі своєю малолітньою дочкою від попереднього шлюбу. Вказував, що незважаючи на життєві складнощі намагався сплачувати аліменти та добросовісно брати участь в утриманні своєї доньки.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2021 року позов ОСОБА_5 задоволено, ухвалено про припинення стягнення з ОСОБА_2 аліментів за судовим наказом виданим Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області від 28 березня 2018 року у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, та ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення донькою повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та також стягнуто 19 095 грн 25 коп. пені за прострочення сплати аліментів, і 1 816 грн судового збору в дохід держави. 
Суд мотивував своє рішення виходячи з доведеності факту неповного виконання платником аліментів судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що підтверджено розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, а тому наявні підстави для стягнення пені (неустойки) за прострочення їх сплати, та вважав що погіршення матеріального стану відповідача не може бути підставою для відмови у позові про стягнення пені (неустойки), стягнення якої обмежується 100% заборгованості за період з 1 березня 2020 року по 1 листопада 2020 року, і може бути окремою підставою для пред`явлення позову про зменшення розміру аліментів.
Не погодившись з таким рішенням суду лише в частині стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просив скасувати рішення суду в цій частині, та ухвалити нове, про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.
Посилався на те, що у зв`язку з встановленням карантину з квітня 2020 року втратив роботу, але не зважаючи на це продовжив виплату аліментів перераховуючи ОСОБА_5 1 000 грн щомісяця.
Зазначав, що позивачкою не було повідомлено державного виконавця про ці виплати, а тому після врахування наданих ним квитанцій заборгованість у виконавчому провадженні про стягнення з нього аліментів за той же період становить 11 661 грн 06 коп.
Вказував, що з огляду на поважність причин, які завадили йому в повному обсязі виконати обов`язок зі сплати аліментів, як от втрата роботи та збільшення кількості утриманців, суд міг зменшити розмір пені (неустойки).
Посилався на те, що за вищенаведеного у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів та просив відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.
В частині зміни способу стягнення аліментів рішення суду відповідачем не оскаржено.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу позивачкою не надано. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2016 року, який розірвано рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 квітня 2018 року. Мають спільну доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6, 7).
Судовим наказом Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2018 року ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.8)
Постановою старшого державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Миколаївського РВ ДВС) від 4 червня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №56525041 ( а.с.9)
Згідно розрахунку старшого державного виконавця Миколаївського РВ ДВС, складеного ним станом на 2 грудня 2020 року, заборгованість ОСОБА_2 за аліментами за період з 1 березня по 1 грудня 2020 року становила 19 095 грн 25 коп. (а.с.10).
Разом з тим, під час розрахунку заборгованості старшим державним виконавцем не враховані платежі, здійснені відповідачем за цей період безпосередньо позивачці, яка також не повідомила про це виконавчу службу, а саме: 5 березня 2021 року - 1 392 грн 61 коп., 4 травня 2020 року – 1 000 грн, 8 серпня 2020 року – 1000 грн, 10 серпня 2020 року 1 034 грн 25 коп., 16 вересня 2020 року – 1 000 грн, 8 жовтня 2020 року – 1 007 грн, 10 листопада 2020 року - 1000 грн, 8 грудня 2020 року - 1 000 грн, 6 березня 2021 року – 2 000 грн, 8 квітня 2021 року – 2 000 грн ( а.с.51-62).
За такого після врахування зазначених платежів у виконавчому провадженні старшим державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості за аліментами, за яким цей борг станом на 1 грудня 2020 року складає 11 661 грн 06 коп. (а.с.117).
Враховуючи наведене, в тому числі не своєчасність та не повність перерахованих аліментів, позивачкою пред`явлені вимоги про зміну способу стягнення аліментів, які задоволені на підставі судового рішення, яке в цій частині відповідачем не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
В той же час, не погодившись з розміром, стягнутої пені за порушення строків сплати аліментів, відповідач посилався на здійснений старшим державним виконавцем розрахунок заборгованості, який судом не врахований (а.с.117), а наданий не перепровірений (а.с.10), що з огляду на положення статті 196 СК України, та на переконання колегії суддів, призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції наявним у справі обставинам, та до безпідставного ігнорування місцевим судом інших суттєвих обставин справи, на які посилався відповідач та його представник. 
Так, з наданої копії свідоцтва про народження вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача у іншому шлюбі з ОСОБА_9 народився син ОСОБА_10 (а.с.43,45, 59).
За копією трудової книжки, наданої до суду відповідачем, у період дії адаптивного карантину в межах території України, ОСОБА_5 звільнено з посади учня машиніста з навивання канатів канатної дільниці та дільниці віджиму цеху сталевого дроту ПрАТ «Виробниче об`єднання «Стальканат- Сілур» 10 квітня 2020 року за згодою сторін (а.с.114-116).
Посилаючись на ці обставини, та перерахування протягом березня – листопада 2020 року аліментів безпосередньо позивачці, відповідач зазначав про наявність суттєвих обставин, які не давали йому можливість своєчасно та в повному обсязі виконувати обов`язки зі сплати аліментів на користь позивачки на утримання малолітньої доньки. 
Тому переглядаючи рішення суду в частині стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів колегія суддів виходить з наступного. 
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Між тим, ухвалюючи рішення в частині стягнення пені (неустойки), суд першої інстанції не врахував останній розмір заборгованості за визначений позивачкою період, який розрахований виконавцем та склав 11 661 грн 06 коп., і у відповідності до якого, за положеннями частини 1 статті 196 СК України, сума пені, що може бути стягнута на підставі рішення суду, не повинна перевищувати суму цієї заборгованості.
У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Крім того, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1 та 2 статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Між тим, враховуючи той факт, що відповідач втратив роботу під час дії карантину впровадженого на час перевищення рівня захворюваності на Ковід -19, що потягло за собою погіршення матеріального стану, збільшення кількості утриманців, пов`язане з народженням дитини у вересні 2019 року та перебуванням дружини у декретній відпустці, та при цьому продовжував сплачувати аліменти, за наявності можливостей, на що посилався у суді, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів до 6 000 грн у відповідності до положень частини 2 статті 196 СК України.
За такого рішення суду в цій частині слід змінити, зменшивши розмір пені, що підлягає стягненню .
Інші доводи апелянта щодо скрутного матеріального становища, як підстави для звільнення його від сплати пені (неустойки), не спростовують встановлених колегією суддів обставин справи, які перевірені нею за допомогою належних доказів, та не є підставою для відмови у задоволені позову в частині стягнення пені (неустойки).
Підстави для перерозподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції за положеннями статті 141 ЦПК України відсутні. 
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2021 року в частині розміру стягнутої пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів змінити, зменшивши її розмір до 6 000 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуюча                                                        О. О. Ямкова
Судді                                          О. В. Локтіонова
                                                Т. В. Серебрякова