ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/156/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:  
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран, 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.04.2021 (суддя Мавродієва М.В., м.Миколаїв, повний текст складено 05.05.2021) 
у справі №915/156/21 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія»
до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
про стягнення заборгованості в розмірі 12 205, 16 грн.,

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 12205,16 грн заборгованості, з яких: 10014,12 грн. основного боргу, 510,71 грн. збитків від інфляції, 278,35 грн. - 3% річних, 700,99 грн. пені та 700,99 грн. штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору №ЮЕ 04/06/19 від 12.06.2019 прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості виконаних позивачем проектних робіт, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у спірній сумі, на яку позивачем нараховано пеню, штраф, а також здійснено нарахування на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних втрат.
У відзиві на позов відповідач не заперечував проти наявності в нього заборгованості, проте зазначив про наявність правових підстав для вирішення судом питання щодо зменшення суми стягнення розміру пені та штрафу на 90%.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.04.2021 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 10014,12грн. основного боргу, 510,71 грн. збитків від інфляції, 278,35 грн. - 3% річних, 700,99 грн. пені, 700,99 грн. штрафу та 2270,0 грн. судового збору.
Суд першої інстанції, встановивши наявність порушення зобов`язання відповідача щодо повної сплати вартості виконаних позивачем проектних робіт у спірній сумі за укладеним між сторонами договором №ЮЕ 04/06/19 від 12.06.2019, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення основного боргу та нарахування позивачем пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат. Перевіривши розрахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, господарським судом встановлено вірність його обрахунку в частині стягнення пені, штрафу та 3% річних. Здійснивши розрахунки збитків від інфляції, суд визначив розмір таких збитків в розмірі 647,35 грн., проте оскільки позивач просив стягнути з відповідача збитки від інфляції в сумі 510,71 грн., суд, врахувавши принцип диспозитивності та неможливості виходу за межі позовних вимог, стягнув з відповідача збитки від інфляції у заявленій позивачем сумі.
Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, місцевий господарський суд послався на те, що відповідачем не надано доказів скрутного фінансового становища (балансу підприємства, звіту про фінансові результати діяльності тощо), а також не доведено наявності виняткових обставин, які мають істотне значення та можуть бути підставою для зменшення неустойки, яка, на думку суду, не є надмірною.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати в частині стягнення 510,71 грн. збитків від інфляції, 278,35 грн. - 3% річних, 700,99 грн. пені, 700,99 грн. штрафу, та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник послався на те, що:
- судом першої інстанції в порушення частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України не надано оцінки доводам та доказам відповідача щодо обставин, які є важливими для правильного та справедливого вирішення справи, а саме, обставинам про неможливість покладення на Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відповідальності за порушення останнім прийнятих на себе зобов`язань за договором про виконання проектних робіт №ЮЕ 04/06/19 від 12.06.2019 у зв`язку з тим, що вказане порушення відбулося за відсутності його вини, оскільки заборгованість виникла через настання кризової економічної ситуації як у відповідача, так і на ринку електроенергетики України в цілому, внаслідок введення нової моделі енергетичного ринку у червні 2019 року, яку неможливо було спрогнозувати. Прострочення оплати виникло внаслідок порушення Державним підприємством «Гарантований покупець» строків оплати відповідачу за відпущену електроенергію, і саме тому вина відповідача у простроченні оплати виконаних робіт відсутня;
- всупереч інформації, зазначеної у рішенні суду, про те, що нібито відповідач не надав доказів скрутного фінансового становища, в матеріалах справи наявна додана до відзиву на позовну заяву виписка із підсумків роботи Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за 10 місяців роботи 2020 року, якій судом не надано жодної правової оцінки;
- судом проігноровано безумовний доказ фінансової кризи компанії, а саме, Указ Президента України від 22.09.2020 №406/2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики», яким доручено Кабінету Міністрів України ужити вичерпних заходів, спрямованих на погашення заборгованості, що утворилася перед виробниками електричної енергії державного сектору економіки внаслідок виконання ними спеціальних обов`язків учасників ринку електричної енергії. На виконання вказаного Указу функції управління Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» перейшли до Кабінету Міністрів України. За твердженнями скаржника, зазначене є винятковими обставинами, які напряму вплинули на неплатоспроможність підприємства;
- місцевим господарським судом взагалі не надана оцінка ступеня виконання зобов`язання відповідачем, хоча зобов`язання з оплати виконаних робіт було виконане на 97,3%;
- не прийнято до уваги судом те, що позивач не зазнав будь-яких негативних наслідків або збитків, що свідчить, в сукупності з іншими обставинами, про можливість застосування до спірних відносин статті 233 Господарського кодексу України щодо зменшення розміру штрафних санкцій;
- судом проігнорована інформація, зазначена відповідачем, про порушення позивачем норм процесуального права, а саме, пункту 1 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу, оскільки останнім не було направлено на адресу відповідача копій всіх документів, що додавались до позовної заяви (у додатках відсутня копія доказу про сплату позивачем судового збору.
Згідно із частиною третьою   статті 270 Господарського процесуального кодексу України   розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього   Кодексу.
Частиною десятою   статті 270 Господарського процесуального кодексу України   визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Для цілей цього   Кодексу   розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома   статті 12 Господарського процесуального кодексу України).
Станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 2270,00 грн. (стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік»).
Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (12205,16 грн.), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Серед іншого, вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції встановлено учасникам справи строк до 22.06.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право в цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. 
16.06.2021 через канцелярію суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№225/21/Д1 від 16.06.2021), в якому Товариство просило залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначив, що невиконання зобов`язань контрагента відповідача з оплати відпущеної електроенергії не свідчить про наявність вини в оплаті виконаних позивачем робіт. Позивачем наголошено на тому, що за весь період прострочення відповідач не провів жодного платежу на користь позивача, не запропонував графік погашення існуючої заборгованості. Крім того, відповідач не надав жодних доказів того, що ним ведеться претензійно-позовна робота по відношенню до Державного підприємства «Гарантований покупець». Тобто, відповідачем не вживаються жодні можливі заходи, щоб розрахуватися з позивачем за виконані останнім роботи. Також позивач зазначив, що в договорі передбачено обопільну відповідальність сторін за невиконання взятих на себе зобов`язань, і договір з такими умовами був підписаний представником відповідача. При цьому, розраховані позивачем суми збитків не є надмірними у порівнянні з основною сумою заборгованості відповідача та строків прострочення.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
12.06.2019 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція», як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія», як виконавцем, укладено договір №ЮЕ 04/06/19 на виконання проектних робіт (надалі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає та зобов`язується оплатити, а виконавець приймає на себе виконання проектних робіт за темою: «Заміна розрядників ПЛ 750 кВ «Вінниця» на ОПН». Відповідно до пункту 1.2 договору код згідно з ДКПП ДК 016:2010-71.12.
30.10.2019 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, якою викладено в новій редакції календарний план до договору, що є невід`ємною частиною договору, а саме, додатком №1 до договору, відповідно до якого роботи за договором мали бути виконані позивачем в строк до 31.12.2019.
Згідно із пунктом 2.1 договору вартість робіт згідно цього договору та відповідно до протоколу погодження договірної ціни (додаток №2), що є невід`ємною частиною цього договору, складає: 299101,27 грн. Крім того, ПДВ: 59820,25 грн. Усього з урахуванням ПДВ: 358921,52 грн.
Відповідно до пункту 2.2 договору оплата виконаних робіт здійснюється після кожного етапу відповідно до календарного плану (додаток №3) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 45 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт. 
У відповідності до пункту 6.2 договору за порушення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцеві пеню у poзмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7% від вартості простроченого платежу. Якщо порушення строків оплати виконаних робіт продовжується понад тридцяти днів, замовник сплачує додатковий штраф у poзмірі 7% від вартості неоплаченої в строк роботи.
Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою. Термін дії цього договору до 31.12.2019. Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, що залишились невиконаними (пункт 10.1 договору).
Як зазначено позивачем у позові, роботи за договором складалися з двох етапів, а саме:
I Етап - виконання робіт з виготовлення проектно-кошторисної документації.
II Етап - проходження експертизи виготовленої проектно-кошторисної документації.
На виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем - прийнято роботи за обома етапами договору на загальну суму 320335,64 грн., що підтверджується наступним:
1) актом №04/06/19-1 здачі-приймання виконаних робіт за договором від 30.08.2019 на загальну суму 310321,52 грн., в т.ч.ПДВ 20%;
2) актом №04/12/2019 здачі-приймання виконаних робіт за договором від 27.12.2019 на загальну суму 10014,12 грн., в т.ч.ПДВ 20%.
Відповідно до умов пункту 2.2 договору кінцевий термін оплати за договором настав 02.11.2019 за актом здачі-приймання виконаних робіт №1 та 06.03.2020 за актом здачі-приймання виконаних робіт №2.
Однак, відповідач повністю не виконав свої зобов`язання за договором щодо оплати виконаних робіт. Відповідачем проведено часткову оплату виконаних робіт 20.03.2020 на суму 310321,52 грн., в т.ч. ПДВ 20%, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/207 від 20.03.2020 на зазначену суму (т.1 а.с.51). Решта суми залишилась не сплаченою.
Позивачем у позові зазначено, що він неодноразово звертався до відповідача письмово та у телефонних розмовах з проханням оплатити виниклу заборгованість, але позивач отримував лише усні обіцянки, що роботи будуть в найближчий час оплачені, але станом на сьогоднішній день, заборгованість відповідача перед позивачем за виконанні роботи складає 10014,12 грн., в т.ч.ПДВ 20%.
10.12.2020 позивачем надіслано на адреси Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» претензію вих.№ЮЭ-12/46 від 09.12.2020, в якій просив впродовж 3 (трьох) календарних днів здійснити оплату за виконані за договором роботи у розмірі 10014,12 грн., в т.ч. ПДВ 20%, на рахунок позивача.
В свою чергу, відповідачем надано відповідь на претензію №51/215 від 06.01.2021, в якій він визнав наявну з його боку заборгованість перед позивачем, але зазначив, що несвоєчасна оплата викликана тим, що в умовах функціонування нового ринку електричної енергії, існує величезна заборгованість Державного підприємства «Гарантований покупець» перед відповідачем за відпущену електричну енергію. Будь-якої інформації щодо запланованого терміну оплати існуючої за договором заборгованості не вказав.
За наведених обставин судом першої інстанції встановлено наявність у відповідача заборгованості за виконані роботи за договором №ЮЕ 04/06/19 від 12.06.2019 в розмірі 10014,12 грн. та задоволено позовні вимоги в цій частині.
Також, як зазначено вище по тексту цієї постанови, дослідивши і перевіривши здійснені позивачем розрахунки сум пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині у повному обсязі.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, правильність висновків суду у частині стягнення з нього суми основної заборгованості не оспорює, проте не погоджується з рішенням суду в частині стягнення 700,99 грн. пені, 700,99 грн. штрафу, 510,71 грн. збитків від інфляції та 278,35 грн. – суми 3% річних, посилаючись на обставини перебування його у скрутному фінансовому становищі, що зумовлює відсутність вини останнього у порушенні зобов`язань за укладеним між сторонами договором №ЮЕ 04/06/19 від 12.06.2019.
При цьому, жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунку пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних апеляційна скарга не містить.
Відповідно до частини першої   статті 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, оскільки рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.04.2021 року у справі № 915/156/21 відповідачем фактично оскаржується лише в частині щодо задоволення судом першої інстанції вказаних вище сум пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України   обмежений   доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правомірності стягнення загальної суми заборгованості та правильності розрахунків пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% за спірним договором не переглядається.
Скаржник, обґрунтовуючи відсутність своєї вини у неналежному виконанні господарських зобов`язань за договором про виконання проектних робіт зазначив про те, що порушення строку оплати є наслідком настання кризової економічної ситуації як у Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», так і на ринку електроенергетики України у цілому, внаслідок введення нової моделі енергетичного ринку у червні 2019 року, яку неможливо було спрогнозувати. Також, неможливо було спрогнозувати введення жорстких цінових обмежень та виведення 55% обсягів електричної енергії, що виробляє Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з ринкового середовища та їх реалізація практично на безоплатній основі (1 коп. за КВт*год), так і критичне зростання заборгованості перед відповідачем з боку Державного підприємства «Гарантований покупець». В умовах функціонування нового ринку електричної енергії, існує величезна заборгованість Державного підприємства «Гарантований покупець» перед Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за відпущену електричну енергію. На сьогодні відповідач працює в умовах виконання спеціальних обов`язків (ПСО), покладених Кабінетом міністрів України. Компанія діє виключно в межах цього нормативно-правового акту та відповідно до умов укладеного з гарантованим покупцем договору. За умовами ПСО компанія має продавати гарантованому покупцю за граничними цінами (566,7 грн за МВт-год., без ПДВ) 85% прогнозного обсягу електроенергії. Зазначений напрям продажу є основним джерелом надходження грошових коштів для відповідача. 
Відтак, як зазначає апелянт, у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед відповідачем та суттєвим зменшенням обсягу відпуску електроенергії, виникла фінансова криза неплатежів, що також підтверджується Указом Президента України від 22.09.2020 №406/2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики».
Правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат скаржником зазначено статтю 614 Цивільного кодексу України і статтю 233 Господарського кодексу України.
Судова колегія наголошує на тому, що апелянт помилково ототожнює зменшення розміру штрафних санкцій зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій, на відміну від звільнення, є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього.
Відповідно до частини першої статті 614 Цивільного кодексу України   особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина друга статті 614 Цивільного кодексу України).
У зобов`язальних правовідносинах вина особи, яка порушила зобов`язання, презюмується, і саме на неї покладається обов`язок з доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання (постанова КГС ВС від 11.10.2018 по справі № 910/20767/17).
Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України   особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.   Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Норми статей 614, 617 Цивільного кодексу України кореспондуються з нормами статті 218 Господарського кодексу України, згідно з якими учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі коли інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження неможливості належного виконання зобов`язання внаслідок дії непереборної сили, як і не надано жодних доказів на підтвердження вжиття усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, наведені скаржником обставини щодо значного зростання простроченої заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед відповідачем та суттєвого зменшення обсягу відпуску електроенергії не є в розумінні статті 617 Цивільного кодексу України підставами для звільнення боржника як від оплати за отриманий товар, так і від відповідальності. Не є такою підставою також наведені відповідачем показники свого фінансового становища у звіті «Підсумки роботи ДП «НАЕК «Енергоатом» за 10 місяців 2020 року».
Безпідставними також є посилання апелянта на Указ Президента України №406/2020 від 22.09.2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики» з огляду на відсутність будь-якого причинного зв`язку між прийняттям Указу Президента № 406/2020 у вересні 2020 року та виникненням заборгованості з оплати за виконані позивачем роботи, строк оплати за якими настав у листопаді 2019 року та березні 2020 року, тобто наведена відповідачем обставина настала після спливу строку виконання зобов`язань по оплаті робіт за договором.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення взятого на себе зобов`язання у зв`язку з відсутністю вини, оскільки вказані обставини не доведені належними та допустимими доказами у справі.
Поряд з цим, апеляційна інстанція зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник послався також на статтю 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій.
Натомість клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу на 90%) було розглянуто Господарським судом Миколаївської області при прийнятті оскаржуваного рішення та відмовлено у його задоволенні з підстав ненадання відповідачем доказів скрутного фінансового становища, з чим повністю погоджується апеляційна інстанція з огляду на наступне.
Відповідно до   статті 233 Господарського кодексу України   у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною третьою   статті 551 Цивільного кодексу України   розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Відповідно до   статті 86 Господарського процесуального кодексу України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 916/880/20.
Судова колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутні жодні докази скрутного фінансового становища (балансу підприємства, звіту про фінансові результати діяльності тощо).
Відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні   статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження істотного зменшення обсягу відпуску апелянтом електроенергії, зростання простроченої заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та вжиття скаржником заходів на стягнення відповідної заборгованості у разі її наявності.
Колегія суддів зауважує, що наявний у матеріалах справи звіт «Підсумки роботи ДП «НАЕК «Енергоатом» за 10 місяців 2020 року» не може вважатися належним доказом на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства відповідача, оскільки вказаний документ створений безпосередньо самим відповідачем, який є заінтересованою особою, а відображені у вказаному звіті відомості не підтверджуються жодними іншими доказами, зокрема, первинною бухгалтерською документацією або податковою звітністю тощо.
Крім того, розраховані позивачем суми пені та штрафу не є надмірними у порівнянні з основною сумою заборгованості відповідача та строків прострочення.
Посилання апелянта на указ Президента України №406/2020 від 22.09.2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики» є безпідставними з підстав того, що, як зазначено вище по тексту цієї постанови, наведена відповідачем обставина настала після спливу строку виконання зобов`язань по оплаті робіт за договором. 
Доводи скаржника про порушення позивачем норм процесуального права, а саме, пункту 1 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу, оскільки останнім не було направлено на адресу відповідача копії доказу про сплату позивачем судового збору, судова колегія відхиляє з підстав того, що надання позивачем доказів надсилання учасникам справи документу про сплату судового збору нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено, а їх ненадання не може бути підставою для повернення господарським судом позовної заяви, так як відсутність у іншого учасника справи доказів сплати судового збору позивачем не впливає на вирішення спору по суті.
Отже, наведені скаржником підстави для скасування рішення місцевого господарського суду в частині стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вказане судове рішення слід залишити без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до   статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281, 282, 284 ГПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.04.2021 у справі №915/156/21 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

                    Головуючий суддя                                        Л.В. Поліщук

                    Суддя                                                                     Л.О. Будішевська

                    Суддя                                                            С.В. Таран